Хотя бы раз в жизни, но каждому водителю приходилось выяснять отношения с инспектором ГАИ. Как правило, победителем всегда выходил инспектор. Во-первых, потому, что в отличие от вас, он подготовлен к этой встрече! Во-вторых - за ним стоит мощный механизм государственной автоинспекции. Прочитав эту книгу, вы получите эффективное средство борьбы за свои права. Его основа - действующее законодательство и умелое его применение в процессуальном поединке с любым должностным лицом. Вы измените ситуацию, потому что овладеете знаниями для аргументированных возражений сотруднику ГАИ и профессионального ведения с ним поединка на дороге!

Хотите убедиться в этом? Проведите короткий тест - откройте раздел «Что делать, если пришлось нарушить?». Найдите тему, которая послужила поводом для наиболее памятного вашего общения с инспектором ГАИ, и вы поймете, что в большинстве случаев поединок на дороге может закончиться вашей победой!

У вас не хватает времени или, попросту, не любите читать - не проблема. Посмотрите фильм, который мы прилагаем к этой книге. Этого будет достаточно для того, чтобы изменить вашу психологию и тактику поведения в общении с инспектором ГАИ. А книгу положите в бардачок своего автомобиля. Она всегда сослужит вам добрую службу, если на пути вашего автомобиля, не дай бог, возникнет грозная фигура работника Государственной автомобильной инспекции.

Содержание

I. НАПУТСТВИЕ ПЕРЕД ДОРОГОЙ 3

II. ПОДГОТОВКА ВОДИТЕЛЯ К ПОЕЗДКЕ 4

ПРОВЕРЬТЕ ДОКУМЕНТЫ 4

ПРОВЕРЬТЕ КОМПЛЕКТАЦИЮ АВТОМОБИЛЯ 4

ПРОВЕРЬТЕ ТЕХНИЧЕСКОЕ СОСТОЯНИЕ АВТОМОБИЛЯ 5

III. ПОДГОТОВКА ИНСПЕКТОРА ГАИ К ПАТРУЛИРОВАНИЮ 5

ЭКИПИРОВКА ИНСПЕКТОРА ГАИ 7

ВИДЫ ПАТРУЛИРОВАНИЯ 7

ОСТАНОВКА АВТОМОБИЛЯ ИНСПЕКТОРОМ ГАИ 7

ПРАВА ИНСПЕКТОРА ГАИ 8

ЧТО ЗАПРЕЩЕНО ИНСПЕКТОРУ ГАИ? 9

ОБЯЗАННОСТИ ИНСПЕКТОРА ГАИ 10

IV. ОБЩИЕ ПРАВИЛА ВЕДЕНИЯ ПОЕДИНКА 10

ОСТАНОВКА АВТОМОБИЛЯ ИНСПЕКТОРОМ ГАИ 10

ПРАВИЛЬНОЕ СОСТАВЛЕНИЕ ПРОТОКОЛА ОБ АДМИНИСТРАТИВНОМ НАРУШЕНИИ 12

КТО МОЖЕТ БЫТЬ СВИДЕТЕЛЕМ? 14

ОСМОТР АВТОМОБИЛЯ ИНСПЕКТОРОМ ГАИ (СОТРУДНИКОМ МИЛИЦИИ) 16

МОЖЕТ ЛИ ИНСПЕКТОР ГАИ ИЗЫМАТЬ ВОДИТЕЛЬСКОЕ УДОСТОВЕРЕНИЕ? 17

НАЛОЖЕНИЕ ЗАПРЕТА НА ЭКСПЛУАТАЦИЮ ТРАНСПОРТНОГО СРЕДСТВА ПУТЕМ ВРЕМЕННОГО ИЗЪЯТИЯ ТАЛОНА О ГОСУДАРСТВЕННОМ ТЕХНИЧЕСКОМ ОСМОТРЕ 18

НАЛОЖЕНИЕ ЗАПРЕТА НА ЭКСПЛУАТАЦИЮ ТРАНСПОРТНОГО СРЕДСТВА ПУТЕМ ВРЕМЕННОГО ЗАДЕРЖАНИЯ ТРАНСПОРТНОГО СРЕДСТВА 19

ЭВАКУАЦИЯ АВТОМОБИЛЯ 19

ПРОВЕРКА ТЕХНИЧЕСКОГО СОСТОЯНИЯ АВТОМОБИЛЕЙ НА ДОРОГЕ 22

О ФОТОФИКСАЦИИ ПРАВОНАРУШЕНИЙ 23

ФИКСАЦИЯ НАРУШЕНИЙ ИНСПЕКТОРОМ ГАИ 26

ОБЖАЛОВАНИЕ РЕШЕНИЯ ИНСПЕКТОРА ГАИ 26

КТО НЕСЕТ ОТВЕТСТВЕННОСТЬ ЗА СОСТОЯНИЕ ДОРОГ? 27

V. ЧТО ДЕЛАТЬ, ЕСЛИ ПРИШЛОСЬ НАРУШИТЬ? 28

УПРАВЛЕНИЕ ТРАНСПОРТНЫМИ СРЕДСТВАМИ С НЕИСПРАВНОЙ ТОРМОЗНОЙ СИСТЕМОЙ, С НЕИСПРАВНЫМ РУЛЕВЫМ УПРАВЛЕНИЕМ, С НЕИСПРАВНЫМИ СВЕТОВЫМИ ПРИБОРАМИ, ПЕРЕОБОРУДОВАННЫМИ С НАРУШЕНИЯМИ ТРЕБОВАНИЙ ПДД, НЕ ПРОШЕДШИМИ ТО 29

НАРУШЕНИЕ ПРАВИЛ ПОЛЬЗОВАНИЯ РЕМНЯМИ БЕЗОПАСНОСТИ 32

ПРЕВЫШЕНИЕ УСТАНОВЛЕННЫХ ОГРАНИЧЕНИЙ СКОРОСТИ ДВИЖЕНИЯ БОЛЕЕ ЧЕМ НА 20 KM/ЧАС И 50 КМ/ЧАС 32

НАРУШЕНИЯ ТРЕБОВАНИЙ ДОРОЖНЫХ ЗНАКОВ И РАЗМЕТКИ 39

НАРУШЕНИЕ ПРАВИЛ ОСТАНОВКИ И СТОЯНКИ 45

НАРУШЕНИЕ ПРАВИЛ ПРОЕЗДА ПЕШЕХОДНЫХ ПЕРЕХОДОВ, ПРОЕЗД ПО ТРОТУАРАМ 47

НАРУШЕНИЕ ПРАВИЛ ПРОЕЗДА ПЕРЕКРЕСТКОВ. ПРОЕЗД НА ЗАПРЕЩАЮЩИЙ СИГНАЛ СВЕТОФОРА ИЛИ ЖЕСТ РЕГУЛИРОВЩИКА 49

НЕПРЕДОСТАВЛЕНИЕ ПРЕИМУЩЕСТВА В ДВИЖЕНИИ МАРШРУТНЫМ ТРАНСПОРТНЫМ СРЕДСТВАМ 51

НАРУШЕНИЯ ПРАВИЛ ОБГОНА 51

НАРУШЕНИЕ ПРАВИЛ ПОЛЬЗОВАНИЯ ВНЕШНИМИ ОСВЕТИТЕЛЬНЫМИ ПРИБОРАМИ ИЛИ ПРЕДУПРЕДИТЕЛЬНЫМИ СИГНАЛАМИ, В ТОМ ЧИСЛЕ ПРИ НАЧАЛЕ ДВИЖЕНИЯ ИЛИ ИЗМЕНЕНИИ ЕГО НАПРАВЛЕНИЯ, ИХ ПЕРЕОБОРУДОВАНИЕ 54

ИСПОЛЬЗОВАНИЕ ВОДИТЕЛЕМ СРЕДСТВ СВЯЗИ (БЕЗ ГРОМКОЙ СВЯЗИ) 55

ВСЕ ПЕРЕЧИСЛЕННЫЕ НАРУШЕНИЯ, КОТОРЫЕ ПРИВЕЛИ К СОЗДАНИЮ АВАРИЙНОЙ ОБСТАНОВКИ, НАЧИНАЯ ОТ ПРЕВЫШЕНИЯ СКОРОСТИ НА 20 КМ/ЧАС И ЗАКАНЧИВАЯ ПРАВИЛАМИ ОСТАНОВКИ, СТОЯНКИ, КОТОРЫЕ СОЗДАЮТ УГРОЗУ БЕЗОПАСНОСТИ 55

НЕВЫПОЛНЕНИЕ ВОДИТЕЛЕМ ТРЕБОВАНИЯ РАБОТНИКА МИЛИЦИИ ОБ ОСТАНОВКЕ ТРАНСПОРТНОГО СРЕДСТВА 56

НЕПРЕДОСТАВЛЕНИЕ ТРАНСПОРТНОГО СРЕДСТВА СОТРУДНИКАМ МИЛИЦИИ И МЕДИЦИНСКИМ РАБОТНИКАМ 57

УПРАВЛЕНИЕ ТС В СОСТОЯНИИ АЛКОГОЛЬНОГО, НАРКОТИЧЕСКОГО ИЛИ ДРУГОГО ОПЬЯНЕНИЯ ИЛИ ПОД ВОЗДЕЙСТВИЕМ ЛЕКАРСТВЕННЫХ ПРЕПАРАТОВ, ОТКАЗ ОТ ПРОХОЖДЕНИЯ ОСМОТРА НА СОСТОЯНИЕ ОПЬЯНЕНИЯ ИЛИ ОТНОСИТЕЛЬНО УПОТРЕБЛЕНИЯ ПРЕПАРАТОВ 58

УПОТРЕБЛЕНИЕ АЛКОГОЛЯ, НАРКОТИКОВ ИЛИ ЛЕКАРСТВЕННЫХ ПРЕПАРАТОВ НА ИХ ОСНОВЕ, ПОСЛЕ ДТП ИЛИ ОСТАНОВКИ АВТОМОБИЛЯ РАБОТНИКАМИ ГАИ. 66

VI. ПОСЛЕДНИЙ СОВЕТ 67

VII. ПРИЛОЖЕНИЕ 69

КОНСТИТУЦІЯ УКРАЇНИ 69

ПРАВИЛА ДОРОЖНЬОГО РУХУ 71

КОДЕКС УКРАЇНИ ПРО АДМІНІТРАТИВНІ ПРАВОПОРУШЕННЯ 81

ТАБЛИЦА ШТРАФОВ 91

ІНСТРУКЦІЯ з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС(№111) 103

ЗАКОН УКРАЇНИ Про автомобільний транспорт 120

«ПОЛОЖЕННЯ ПРО ДЕРЖАВНУ АВТОМОБІЛЬНУ ІНСПЕКЦІЮ МІНІСТЕРСТВА ВНУТРІШНІХ СПРАВ»(№341) 120

ЗАКОН УКРАЇНИ Про міліцію 123

ЗАКОН УКРАЇНИ Про дорожній рух 129

ЦИВІЛЬНИЙ ПРОЦЕСУАЛЬНИЙ КОДЕКС УКРАЇНИ 130

КРИМІНАЛЬНИЙ КОДЕКС УКРАЇНИ 131

КРИМІНАЛЬНО-ПРОЦЕСУАЛЬНИЙ КОДЕКС УКРАЇНИ 131

Порядок тимчасового вилучення посвідчення водія, талона про проходження державного технічного огляду і ліцензійної картки на транспортний засіб та їх повернення(№1086) 132

Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках(№1102) 133

Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті 135

КОДЕКС АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДОЧИНСТВА УКРАЇНИ 135

ЗАКОН УКРАЇНИ Про метрологію та метрологічну діяльність 135

ЗАКОН УКРАЇНИ Про звернення громадян 136

Перелік лікарських засобів, які повинні бути у медичних аптечках першої медичної допомоги для пасажирських легкових з кількістю пасажирів до 9 осіб та вантажних транспортних засобів (автомобільна аптечка - 1) 141

ЗАКОН УКРАЇНИ Про інформацію 141

КОНВЕНЦИЯ О ДОРОЖНЫХ ЗНАКАХ И СИГНАЛАХ 142

НАЦІОНАЛЬНИЙ СТАНДАРТ УКРАЇНИ. ЗНАКИ ДОРОЖНІ Загальні технічні умови. Правила застосування ДСТУ 4100-2002. Чинний від 2003-01-01 143

ДЕРЖАВНИЙ СТАНДАРТ УКРАЇНИ Розмітка дорожня. Технічні вимоги. Методи контролю.Правила застосування. ДСТУ 2587-94 Чинний від 01.01.95 164

НАЦІОНАЛЬНИЙ СТАНДАРТ УКРАЇНИ БЕЗПЕКА ДОРОЖНЬОГО РУХУ СВІТЛОФОРИ ДОРОЖНІ. ДСТУ 4092-2002 172

ПЛЕНУМ ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ. ПОСТАНОВА №9 від 01.11.96. Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя 177

ПОРЯДОК направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду 178

МІНІСТЕРСТВО ВНУТРІШНІХ СПРАВ УКРАЇНИ МІНІСТЕРСТВО ОХОРОНИ ЗДОРОВ'Я УКРАЇНИ МІНІСТЕРСТВО ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ НАКАЗ від 24 лютого 1995 року № 114/38/15-36-18 179

ІНСТРУКЦІЯ про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів 180

О мерах по дальнейшему совершенствованию медицинского освидетельствования для установления факта употребления алкоголя и состояния опьянения 182

МЕТОДИЧЕСКИЕ УКАЗАНИЯ МЕДИЦИНСКОЕ ОСВИДЕТЕЛЬСТВОВАНИЕ ДЛЯ УСТАНОВЛЕНИЯ ФАКТА УПОТРЕБЛЕНИЯ АЛКОГОЛЯ И СОСТОЯНИЯ ОПЬЯНЕНИЯУКАЗАНИЕ МИНИСТЕРСТВО ЗДРАВООХРАНЕНИЯ СССР 183

БУКВЕННЫЕ ОБОЗНАЧЕНИЯ НА НАГРУДНЫХ ЗНАКАХ РАБОТНИКОВ ГАИ 197

Государственные номерные знаки Коды регионов 198

ТЕЛЕФОНЫ ДОВЕРИЯ ГАИ. Почтовые адреса и телефоны областных управлений ГАИ МВД Украины 198

ОБРАЗЦЫ ЖАЛОБ, ЗАЯВЛЕНИЙ, ХОДОТАЙСТВ 199

ГЕНЕРАЛЬНА ПРОКУРАТУРА УКРАЇНИ ПРИПИС про усунення порушень закону припритягненні осіб до адміністративної відповідальності 216

РОЗПОРЯДЖЕННЯ 21.05.2009 м. Київ № 466. «Про організацію роботи підрозділів ДАІ з профілактики правопорушень із застосуванням засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» 219

ІНСТРУКЦІЯ з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (№77) 221

АДРЕСИ ТА ТЕЛЕФОНИ ДОВІРИ ТЕРИТОРІАЛЬНИХ ПІДРОЗДІЛІВ СЛУЖБИ ВНУТРІШНЬОЇ БЕЗПЕКИ ГУБОЗ МВС УКРАЇНИ 232

(ВНИМАНИЕ: тексты Законов и законодательных актов приведены на языке оригинала, в сокращении)

I. НАПУТСТВИЕ ПЕРЕД ДОРОГОЙ

Проблема обеспечения безопасности дорожного движения возникла еще до появления автомобиля, но только с его рождением встала перед обществом со всей остротой. Весь автомобильный парк дореволюционной Российской империи составлял всего лишь 12 тысяч единиц, поэтому каких-либо мероприятий по предупреждению дорожно-транспортных происшествий не проводилось.

Иная ситуация сегодня. Поэтому и ответственность за нарушение Правил дорожного движения серьезно усилена. Применяются репрессивные меры: задержание транспортного средства, изъятие водительского удостоверения, талона технического осмотра и, конечно же, неимоверные размеры штрафов. И это понятно, ведь в Украине насчитывается свыше 9 млн. автомобилей, а число автодорожных происшествий говорит только в пользу такого решения.

Выезжая на своем автомобиле, мы вливаемся в стремительный и гармоничный поток. Но вдруг, в какой-то момент, происходит сбой, нарушение гармонии - неумолимым жестом инспектор ГАИ останавливает вашу машину! Сердце бьется учащенно, потому что вы оказываетесь один на один с мощным механизмом государственной автоинспекции. И от этого застраховаться невозможно. Практически каждый водитель, хотя бы раз, находился в такой ситуации и выяснял отношения с инспектором ГАИ. Как правило, при таких встречах преобладали эмоции, а победителем из поединка выходил инспектор. Почему? Все очень просто - в отличие от вас, он подготовлен к этой встрече!

А как быть, если вы не являетесь злостным нарушителем, претензии инспектора ГАИ, на ваш взгляд, необоснованны, а он считает вас виновным уже за то, что вы сели за руль? Ведь с этим явлением приходится сталкиваться достаточно часто. Из-за этого у большинства водителей исторически сложился стереотип, что на дорогах действует полный диктат ГАИ, а фигура инспектора представляется «удельным князьком».

Мы вооружим вас эффективным средством борьбы за свои права. Его основа - действующее законодательство и умелое его применение в процессуальном поединке с любым должностным лицом. Главный принцип законодательства, на котором будет строиться ваша позиция, заключается в том, что вина любого гражданина, совершил ли он убийство или проехал на красный свет светофора, должна быть доказана всесторонне и полно. Сомнения толкуются в пользу обвиняемого. Это и есть известный принцип презумпции невиновности, закрепленный в ст. 62 Конституции Украины.

Сотрудники прокуратуры, уголовного розыска хорошо осведомлены о многоступенчатости процесса. В него входят: дознание, следствие, суд первой инстанции, кассационное обжалование, участие защитника и т.д. Поэтому они стараются добыть улики, свидетельские показания. Они проводят многочисленные экспертизы и очные ставки. Из всего этого строится система доказательств причастности человека к тому или иному преступлению. Иное дело -сотрудники ГАИ. Они считают, что их мнение является исчерпывающим основанием для наказания водителя. При этом не затрудняют себя ответом на самый простой вопрос - какие доказательства вины водителя имеются, кроме их голословного утверждения?

Прочитав эту книгу, вы измените ситуацию, потому что овладеете знаниями, которые помогут вам аргументировано возражать инспектору ГАИ и профессионально вести с ним поединок. ПОЕДИНОК НА ДОРОГЕ!

II. ПОДГОТОВКА ВОДИТЕЛЯ К ПОЕЗДКЕ

Начнем с элементарного. В какой момент вы становитесь водителем? Ведь свои претензии инспектор ГАИ на дороге может предъявлять исключительно участникам дорожного движения. Владелец транспортного средства таковым не является. Наличие автомобиля и водительских прав, еще не делают вас «водителем».

ПОМНИТЕ! В соответствии с Законом Украины «Про автомобильный транспорт» «водитель» означает «всякое лицо, управляющее транспортным средством и имеющее соответствующее удостоверение установленного образца». Проще говоря, если вы находитесь рядом со своим автомобилем, а не управляете им, то в этот момент водителем вы не являетесь. Правильное понимание термина «водитель» может спасти вас во многих ситуациях. Например, при неправильной парковке автомобиля или фотофиксации нарушений. Но об этом мы расскажем позже.

Все наши РЕКОМЕНДАЦИИ окажутся бессильными, а инспектор ГАИ бесспорно выиграет поединок на дороге, если у вас будут отсутствовать необходимые документы или автомобиль будет иметь серьезную неисправность.

ПРОВЕРЬТЕ ДОКУМЕНТЫ

В соответствии с требованиями пункта 2.1. Правил Дорожного Движения (далее - «ПДД») водитель должен иметь при себе:

- Свидетельство на право управления транспортным средством соответствующей категории, которое мы привычно называем «правами», талон к нему;

- Регистрационный документ на транспортное средство, а в случае если вы собираетесь в путь без собственника - свидетельство о праве совместной собственности на этот автомобиль либо регистрационный или другой засвидетельствованный в установленном порядке документ, который подтверждает право управления, пользования или распоряжения таким транспортным средством.

- Полис или сертификат обязательного страхования гражданско-правовой ответственности собственников транспортных средств.

ПРОВЕРЬТЕ КОМПЛЕКТАЦИЮ АВТОМОБИЛЯ

Пункт 31.4.7. ПДД говорит о том, что автомобиль должен быть укомплектован:

- Медицинской аптечкой с указанными данными про тип транспортного средства, для которого она предназначена. При этом помните, что каждое лекарство имеет срок годности. Поэтому мы рекомендуем в целях вашей же безопасности регулярно проверять этот срок.

- Знаком аварийной остановки или мигающим красным фонарем, отвечающим требованиям стандарта;

- Работающим огнетушителем, который, как и лекарства, тоже имеет срок годности.

При этом обратите внимание, что аптечка и огнетушитель должны находиться в легко доступных местах, кроме багажника легкового автомобиля. Где именно? Решать только вам.

ПРОВЕРЬТЕ ТЕХНИЧЕСКОЕ СОСТОЯНИЕ АВТОМОБИЛЯ

Если вы не хотите, чтобы инспектор ГАИ изъял ваш талон техосмотра или отправил автомобиль на штрафплощадку, проверьте перед выездом его техническое состояние.

Перечень всех неисправностей, при которых запрещена эксплуатация автомобиля, подробно изложен в п.31.4. ПДД. Обращаем ваше внимание на основные из них.

Вначале производим внешний осмотр автомобиля:

- Каждый раз, выходя из дома, вы надеваете обувь. Таковой для вашего автомобиля являются шины, и они должны быть в порядке. Рисунок протектора должен иметь в высоту не менее 1,6 мм, а на одной оси не должны стоять разные шины. Вы же не обуете на ноги разные ботинки? Проверьте крепление дисков колес и их целостность;

- Номерные знаки установлены, бампера на месте, брызговики тоже;

- Внешние осветительные приборы должны быть целыми и работающими. Фары отрегулированы. Допускается лишь нерабочее состояние лампы правой фары в режиме ближнего света. А если вы установили дополнительные противотуманные фары, то имейте в виду, что их может быть не более двух, они должны находиться не выше основных фар и включаться только одновременно с габаритными огнями, ближним или дальним светом фар;

- На всякий случай загляните под автомобиль. Нет ли там следов подтекания какой-либо жидкости. А если есть, то в целях собственной безопасности проверьте - что это за жидкость и откуда она вытекает?

Внешний осмотр закончен. Теперь садимся в салон и заводим автомобиль:

- Проверяем рулевое управление. Суммарный люфт на рулевом управлении должен быть не более 10 градусов. Усилитель рулевого управления работает. Руль соответствует модели вашего автомобиля;

- Сигнал работает, обдув стекол тоже;

- Зеркала заднего вида на месте;

- Дверные замки исправны;

- Ремни безопасности на месте и надрывов не имеют, подголовники установлены;

- Стеклоочистители и стеклоомыватели работают,

- Двигатель вашего автомобиля не должен иметь вредных веществ в отработанных газах. Но определить это в домашних условиях вы не сможете. А вот проверить дымность - проще простого. Ну-ка, погазуем.

- Проверяем тормозную систему. Давим на педаль тормоза - не проваливается. Кстати, тормозной путь вашего автомобиля не должен превышать 14,7 метра при движении со скоростью 40 км/час на ровной и сухой дороге. Ручка стояночного тормоза фиксируется. Напоминаем, что ручной тормоз должен обеспечивать неподвижность автомобиля на нейтральной скорости на уклоне не менее 16%.

Все в порядке. Можно ехать.

ПОМНИТЕ! Если в дороге вы или инспектор ГАИ обнаружили неисправность, хотя бы одну из вышеперечисленных, вам необходимо устранить ее на месте или направиться самым коротким путем к месту ремонта или стоянки. Именно об этом говорит п.31.5. ПДД.

III. ПОДГОТОВКА ИНСПЕКТОРА ГАИ К ПАТРУЛИРОВАНИЮ

Какие только истории не гуляют в народе об инспекторах дорожно-патрульной службы. Анекдоты о «работниках свистка и полосатого жезла», ласково называемых в народе «гаишниками», бьют рекорды по популярности среди населения. Общение водителей с работниками Госавтоинспекции - завораживающее театрализованное представление, в котором актеры играют мимикой, жестами, бумагами под названием «Протокол про адміністративне правопорушення» и бумагами под названием «гривны». Проезжающие мимо зрители всегда выворачивают головы в надежде подольше насладиться разыгрываемым на обочине спектаклем. Покинув место действия, ценители комедий и драм усиленно «моргают» фарами встречным, дабы предупредить их о приближении к театру народного творчества и возможности стать непосредственным участником представления.

А что, кроме анекдотов, вы знаете про инспектора ГАИ? Практически ничего! Давайте подробнее изучим соперника, с которым вы собираетесь вступить в поединок на дороге.

История создания Государственной автомобильной инспекции относится к первым годам советской власти. 10 июня 1920 года В.И. Ленин подписал Декрет Совета Народных Комиссаров «Об автодвижении по г. Москве и ее окрестностям» (Правила). Они предусматривали введение определенных требований к автомашинам (регистрация, порядок их использования, номерные знаки), водителям (наличие водительских удостоверений, путевых листов), устанавливал предельные скорости движения автомобилей и мотоциклов (легковые автомобили и мотоциклы не свыше 25 верст в час, грузовые автомобили - не свыше 15), определяли лиц, ответственных за нарушения Правил движения.

Декретом предусматривалось создание специального органа, предназначенного для контроля над соблюдением Правил движения и эксплуатации автотранспорта - Автоинспекция. 22 ноября 1922 года административно-организационным отделом ГУРК НКВД была утверждена «Инструкция постовому милиционеру о порядке пользования жезлом». В ней говорилось, что «в целях правильного урегулирования уличного движения, всем постовым милиционерам вручаются жезлы, длиною 11 вершков, красного цвета, с желтой рукояткой». Вот, оказывается, как выглядела прародительница «полосатой палочки», неотъемлемого атрибута любого инспектора ГАИ.

Официальной датой создания ГАИ считается 3 июля 1936 года. В этот день Совет Народных Комиссаров утвердил «Положение о Государственной автомобильной инспекции Главного управления рабоче-крестьянской милиции НКВД СССР».

Сегодня в автомобильной инспекции Украины работает 23 тысячи человек, из которых более 6 тыс. несут службу круглосуточно, обеспечивая безопасность на дорогах. Ее деятельность определена Постановлением КМУ №341 от 14.04.97 г. «Положение о Государственной автомобильной инспекции Министерства внутренних дел».

Однако далеко не все водители знают, что во время патрулирования на дорогах в своих действиях инспектор ГАИ руководствуется, в основном, «Инструкцией по вопросам деятельности подразделений дорожно-патрульной службы Госавтоинспекции МВД», утвержденной Приказом МВД Украины №111 от 27.03.2009 г. (далее - «Инструкция»), который вступил в силу 26 июня 2009 года, придя на смену старой Инструкции под очень похожим номером 1111 от 13.11.06 г.

Инструкция определяет основные направления и порядок работы представителей дорожно-патрульной службы, каковыми и являются привычные для водителей инспекторы ГАИ. Именно в ней четко описаны основания для остановки автомобиля. Здесь же можно ознакомиться с правами и обязанностями инспектора ГАИ, процедурой патрулирования на дорогах, процедурой «наказания» водителей и оформления ДТП, порядком преследования нарушителей на дорогах.

С содержанием Инструкции стоит ознакомиться. Хотя бы для того, чтобы понять - инспекторы ГАИ тоже нарушают требования нормативно-правового акта, каковым и является Инструкция, поскольку зарегистрирована в Министерстве юстиции Украины под 576/16592 от 26 июня 2009 г.

Они тоже нарушают! И вы должны об этом знать.

Продолжаем наше знакомство с потенциальным соперником.

Инструкция гласит, что «в своей деятельности инспекторы ГАИ руководствуются Конституцией Украины, законами Украины, актами Президента Украины, Кабинета Министров Украины, нормативно-правовыми актами МВД Украины и этой Инструкцией».

Обратите внимание, на первом месте - Конституция Украины! Прочитайте Ст. 62 Конституции, это основа вашей позиции в поединке с инспектором ГАИ. В большинстве случаев, не имея надлежащих доказательств, инспектор ГАИ рассчитывает на добровольное признание вами своей вины, что и является основанием для вынесения наказания

ПОМНИТЕ! Все показания сотрудника ГАИ, включая аудио- или видеозаписи, не являются исключительными, т.е. бесспорно доказывающими вашу вину. Они - лишь часть доказательств, которые будут рассмотрены судом при окончательном решении вопроса о необходимости наложения административного взыскания. Окончательно признать вашу вину может только суд. И ещё один документ, на который стоит обратить ваше внимание. Он утверждён Приказом МВД Украины № 77 от 26.02.09 г., зарегистрирован в Минюсте под № 374/16390 и вступил в силу 24 апреля 2009 года - «Инструкция по оформлению работниками Госавтоинспекции МВД материалов об административных нарушениях в сфере обеспечения безопасности дорожного движения». По сути, документ основан на последних изменениях в законодательстве, является руководством к действию для инспекторов ГАИ и разъясняет им - как надо правильно действовать в той или иной ситуации при «наказании» водителей. Прочитав эту инструкцию, вы узнаете для себя много полезного. Например, что будет, если вы одновременно нарушили несколько пунктов ПДД, как правильно изымаются и возвращаются права, как выполняются постановления о наложении админштрафа, какие требования к правильному оформлению «писем счастья» и т.д.

А мы возвращаемся к дальнейшему изучению потенциального соперника на дороге.

ЭКИПИРОВКА ИНСПЕКТОРА ГАИ

Итак, инспектор ГАИ готовится к патрулированию. Помимо опрятного внешнего вида, светоотражающей экипировки, табельного оружия и жезла, он должен иметь при себе:

- «Карточку маршрута патрулирования» или поста, которая рассказывает о том, что инспектор ГАИ должен находиться именно в этом месте и именно в этот час. Если это не так, инспектора ГАИ можно заподозрить в «самодеятельности» и сообщить об этом по телефону доверия ГАИ.

- служебное удостоверение и водительское удостоверение;

- нагрудный знак;

- список автомобилей, объявленных в розыск за последние сутки;

- бланки протоколов об административных правонарушениях, временных разрешений на право управления транспортными средствами и иные процессуальные документы;

- ведомость учёта работы по надзору за дорожным движением;- ПДД и выдержку из КоАП, относящуюся к дорожному движению;

- другие технические средства (к примеру, средства аудио- или видеозаписи, радар, прибор контроля трезвости).

ВИДЫ ПАТРУЛИРОВАНИЯ

Инструкция №111 дает исключительный перечень видов патрулирования и гласит, что наблюдение за дорожным движением, с использованием транспортных средств или без них, может быть открытым, скрытым и смешанным.

- Открытое наблюдение. Осуществляется при пешем патрулировании, а также на служебных автомобилях (автобусах, мотоциклах), которые имеют специальную окраску.

- Скрытое наблюдение. Осуществляется на служебных транспортных средствах обычной окраски, без надписей и опознавательных знаков.

- Смешанное наблюдение. Осуществляется одновременно на нескольких служебных автомобилях (автобусах, мотоциклах), один из которых должен иметь специальную, а остальные - обычную окраску. Кроме того, Инструкция предусматривает несение службы на постах (в том числе и стационарных).

ОСТАНОВКА АВТОМОБИЛЯ ИНСПЕКТОРОМ ГАИ

Каждый водитель должен знать, что Инструкция №111 имеет конкретный перечень оснований для законной остановки вашего автомобиля инспектором ГАИ. Вот они:

- Нарушение ПДД;

- Характер движения автомобиля (резкое изменение направления или скорости движения) вызывает сомнение относительно состояния водителя управлять автомобилем;

- Отсутствие номерных знаков, их скрытость, несоответствие требованиям стандарта, загрязнённость, плохая видимость с расстояния 20 метров или отсутствие талона техосмотра;

- Наличие признаков неисправности автомобиля;

- Наличие данных о причастности автомобиля, водителя, пассажиров или груза к совершению дорожно-транспортного происшествия (далее - «ДТП»), административного правонарушения или иному преступлению и его розыске;

- Наличие данных об использовании транспортного средства с противоправной целью;

- Необходимость опроса водителя или пассажиров в качестве свидетелей ДТП или иного преступления, свидетелями которого они есть или могли быть;

- Необходимость привлечения водителя для оказания помощи другим участникам дорожного движения, работникам милиции или как свидетеля при оформлении административных материалов;

- Проведение целевых мероприятий по проверке документов на право управления или использования автомобиля, а так же документов на транспортное средство и груз: Выполнение решений уполномоченных на то государственных органов об ограничении или запрете движения; Транспортное средство или способ крепления багажа на нём создаёт опасность для других участников дорожного движения; Нарушение установленного порядка использования световых и звуковых сигнальных устройств.

ВНИМАНИЕ! Прежняя Инструкция запрещала инспектору ГАИ безосновательную остановку автомобиля. Об этом было сказано в Инструкции №1111! А вот в новой редакции этот пункт почему-то пропал. Но это и не страшно, так как безосновательная остановка автомобиля запрещена другим ведомственным документам. О нём мы расскажем ниже, при рассмотрении «запретов» для инспектора ГАИ. Всё-таки наше законодательство очень противоречиво. Одним законом разрешаем, а другим запрещаем. А инспектора ГАИ всегда будут вам цитировать только «полезные» для них законы. Поэтому, «свои» законы вы должны знать!

ПРАВА ИНСПЕКТОРА ГАИ

Они четко изложены в Ст. 11 Закона Украины «О милиции». Инспектор ГАИ имеет право:

- Осматривать ваш автомобиль;

ВНИМАНИЕ: осмотр и досмотр автомобиля - юридически абсолютно разные термины. К этому мы вернемся позже.

- Проверять у водителей документы на право использования и управления автомобилем, наличие страхового полиса (сертификата);

ВНИМАНИЕ: вспомните определение термина «водитель»!

- Проверять автомобиль по базам данных на предмет угона и, если автомобиль окажется в такой базе, доставлять его в ближайшее отделение милиции со всеми вытекающими последствиями;

- Проводить осмотр водителей на состояние алкогольного опьянения с помощью трубки «Контроль трезвости» или иных технических средств, согласованных с Министерством охраны здоровья;

- Обеспечивать направление на медицинский осмотр водителей, в отношении которых существует подозрение, что они находятся в состоянии алкогольного опьянения;

- Задерживать, отстранять от управления автомобилем водителей, которые находятся в состоянии алкогольного опьянения, а также не имеющих документов на право управления или распоряжения автомобилем;

ВНИМАНИЕ: опять вспоминайте определение термина «водитель»!

- Запрещать эксплуатацию автомобиля в случаях, когда они не прошли государственный технический осмотр, не имеют номерных знаков, имеют измененные или подделанные номера агрегатов, в конструкцию которых внесены изменения без соответствующего разрешения;

- Использовать технические средства для фиксации нарушений ПДД;

- Использовать иные технические средства (аудио-, видеозапись и т.д.) для объективности рассмотрения дела, которые в соответствии со ст. 251 КоАП будут относиться к совокупности доказательств;

ВНИМАНИЕ: в случае осуществления такой записи инспектор ГАИ обязан предупредить вас об этом в соответствии с Законом Украины «Об информации»;

- Составлять протоколы об административном правонарушении в сфере безопасности дорожного движения;

- Осуществлять, в случае административного задержания, личный досмотр автомобиля, вещей, багажа, с последующим их изъятием;

- Задерживать и доставлять автомобили для временного хранения на специальных площадках или стоянках;

- Изымать документы с признаками подделки, но только те, которые касаются безопасности дорожного движения;

- Использовать меры физического воздействия, включая огнестрельное оружие, но только в случаях, предусмотренных Ст. 12-15 Закона Украины «О милиции». Несколько расширены права инспекторов ГАИ в упомянутой Инструкции №111, но с ними вы сможете ознакомиться самостоятельно, если обратитесь к Приложению.

ЧТО ЗАПРЕЩЕНО ИНСПЕКТОРУ ГАИ?

Как мы уже говорили, инспекторам ГАИ разрешено далеко не все. Поэтому они тоже нарушают! Читая далее, вы наверняка вспомните случаи из собственной жизни.

Инструкция №111 во время несения службы запрещает инспектору ГАИ:

- Заходить без служебной необходимости в жилые дома и другие помещения;

- Обращаться к участникам дорожного движения на «ТЫ», применять угрожающие или обижающие жесты,

допускать во время общения неуважительный тон, грубость, неуважительную подачу замечаний, фразы или реплики, которые унижают человеческое достоинство, угрозы;

- Предъявлять безосновательные обвинения;

- Применять во время несения службы технические средства и устройства, которые не сертифицированы в Украине, не прошли метрологическую проверку или имеют просроченное свидетельство;

- Использовать для несения службы личные транспортные средства;

- Нарушать или отступать от требований ПДД, за исключением случаев, предусмотренных законодательством.

Здесь мы сделаем небольшое отступление. Часто можно услышать вопрос - а могут ли инспектора ГАИ ставить служебные автомобили под запрещающими знаками или в иных местах, где требованиями ПДД запрещена остановка или стоянка? И, могут ли они в этих местах останавливать автомобили других участников дорожного движения? И многие неверно считают, что могут, потому что они находятся при исполнении служебных обязанностей. Дадим пояснение по данному вопросу.

Как известно статья 14 Закона Украины «О дорожном движении» гласит: «сотрудники МВД при исполнении служебных обязанностей могут отступать от отдельных требований Правил дорожного движения только в случае и при выполнении условий изложенных в них». Так вот, в ПДД в пункте 3.1 прямо написано, что отступать от пунктов правил сотрудникам МВД можно при условии включения проблескового маячка синего или красного цвета. То есть пока водитель патрульного автомобиля не включил, мигалку - он такой же участник дорожного движения, как и мы с вами, и обязан исполнять требования ПДД.

Продолжим рассмотрение перечня запретов для инспекторов ГАИ. Им так же категорически запрещено:

- Стоять перед или за остановленным транспортным средством;

- Останавливать патрульный автомобиль впереди остановленного автомобиля;

- Стоять спиной к участникам дорожного движения и движению транспортных средств;

- Останавливать в ночное время два и более транспортных средства. (Напомним, что в соответствии с ПДД, тёмное время суток - 30 минут после захода солнца и до его восхода).

- Осуществлять преследование нарушителей на транспортных средствах, не имеющих специальных звуковых и световых сигналов, на собственных или частных транспортных средствах;

- Преследовать водителей мопедов, мотоциклов без мотошлемов, если отсутствует информация о совершении ними преступления.

Требования к инспекторам ГАИ дополняются ещё одним документом - Распоряжение МВД Украины № 466 от 21.05.2009 г. «Про организацию работы подразделений ГАИ по профилактике правонарушений с использованием средств фото- и киносъёмки, видеозаписи». Основные пункты документа гласят:

- Контроль за соблюдение водителями ПДД с использованием средств фото и киносъёмки, видеозаписи должен осуществляться работниками ГАИ исключительно в форменной одежде, с нагрудным знаком и на служебном автомобиле;

- Не допускать осуществление контроля с мест, закрытых для визуального осмотра участниками дорожного движения;

- Исключить случаи безосновательной остановки транспортных средств;

- Исключить случаи документирования нарушений скоростного режима в зонах действия дорожных знаков, ограничивающих максимальную скорость, на въездах в населённые пункты, на расстоянии менее чем 1000 метров от его начала.

- Исключить случаи составления относительно водителей протоколов без доведения их вины или достаточных доказательств допущенных нарушений;

- Снимки фотофиксации должны содержать информацию о месте и времени совершения нарушения.

ОБЯЗАННОСТИ ИНСПЕКТОРА ГАИ

Как и любой участник дорожного движения, инспектор ГАИ имеет свои обязанности:

- Он должен постоянно контролировать соблюдение участниками дорожного движения правил, норм и стандартов, действующих в сфере безопасности дорожного движения;

- Во время управления патрульным автомобилем быть примером для других участников дорожного движения в части соблюдения требований ПДД;

- В темное время суток он должен быть одет в светоотражающую одежду (жилет);

- Во время остановки автомобиля он должен без задержки подойти к водителю;

- При обращении к вам он должен приложить руку к головному убору, поздороваться, четко и понятно представляться, называть свою должность, специальное звание, фамилию, высказать требование о передаче документов для проверки, и указать причину остановки вашего автомобиля и суть совершённого правонарушения;

- По вашему требованию он должен предъявлять свое служебное удостоверение;

- При составлении протокола обязан разъяснить вам ваши права, предусмотренные ст. 262 КоАП Украины, и рассказать о том, что вы имеете право знакомиться с материалами дела, давать пояснения и доказательства, заявлять ходатайства, пользоваться услугами адвоката, переводчика, оспаривать решение инспектора ГАИ в установленном порядке и так далее;

ВНИМАНИЕ! Вспомните хотя бы один случай, когда инспектор ГАИ, наказывая вас, зачитывал бы ваши права? А ведь подписывая протокол, вы ставите подпись под тем, что ознакомлены с ними! А это - серьезное процессуальное нарушение со стороны инспектора ГАИ!

IV. ОБЩИЕ ПРАВИЛА ВЕДЕНИЯ ПОЕДИНКА

Теперь, когда вы больше узнали о своем потенциальном сопернике, можно смелее выдвигаться в путь. Во время движения мы вместе с вами создадим различные ситуации, проанализируем их с точки зрения законодательства и смело вступим на дороге в процессуальный поединок с инспектором ГАИ.

ПОМНИТЕ: этот поединок выиграть практически невозможно, если вы добровольно признаете свою вину, у вас отсутствуют документы на автомобиль, право его управления, а у самого автомобиля отсутствуют номерные знаки или присутствуют явные признаки его неисправности.

Первое, что вам нужно освоить при общении с работником ГАИ - это не бояться!!! Руки - не трясутся! Голос - не дрожит! В ином случае он это почувствует и использует ситуацию против вас! Вы проиграете поединок, даже не начав его. Научитесь реагировать на них спокойно! Уберите с лица заискивающую улыбку. Ведите себя достойно. Забудьте раз и навсегда старые методы обращения к инспектору ГАИ, типа «гражданин начальник» или «командир». Почувствуйте себя равноценным соперником.

ПОМНИТЕ: он не может сделать вам ничего плохого! На вашей стороне Конституция Украины и презумпция невиновности. Инспектору ГАИ необходимо решить более сложную процедурную задачу - доказать вашу вину. Помните, его показания - лишь часть доказательств. Но у него есть богатейший опыт общения с такими, как вы, он хороший психолог, а главная его задача - «уговорить» вас к добровольному признанию своей вины.

ОСТАНОВКА АВТОМОБИЛЯ ИНСПЕКТОРОМ ГАИ

С чего начинается ваше общение с инспектором ГАИ? Правильно - понятным для вас жестом он подает команду на остановку автомобиля. Бесспорно, вы дисциплинированный водитель и подчиняетесь этому сигналу. Возможно, вас останавливают не для оформления нарушения, а с другой целью. Например, указать на неисправность транспортного средства (спущенное колесо и т.п.) или предупредить, что впереди дорога закрыта для движения.

Существует два распространенных варианта остановки вашего автомобиля инспектором ГАИ: просто так и за нарушение.

В первом случае вы едете с утра на работу, ничего не нарушаете; стоит патруль ГАИ и характерным жестом подает команду на остановку транспортного средства. Стандартная ситуация: «Бур-бур-бур...инспектор Петренко, ваши документы». После этого могут последовать другие вопросы: «куда едем», «с кем едем». Чем больше вопросов, тем более интересными они становятся: «что-то вид у вас уставший», «а почему глаза красные» и тому подобное.

Как правило, такие остановки случаются рано утром или поздно вечером, а истинной их причиной является желание работника ГАИ уличить вас в употреблении алкоголя. Понятно, что вы нормальный человек и, садясь за руль автомобиля, алкоголь не употребляли. Расчет инспектора в ранние утренние часы делается на остаточное явление - попросту говоря, наличие у вас «перегара» от вчерашней вечеринки. Это отдельная тема, и мы рассмотрим ее в специально отведенном разделе.

Если вас остановили «просто так», вы можете по своему усмотрению выбрать один из вариантов дальнейшего развития событий.

Вариант первый - такие остановки происходят крайне редко и не доставляют вам неудобства. Спокойно, не нервничая, предъявите свои документы и после их проверки следуйте дальше. Такой вариант самый простой, как для вас, так и для сотрудника ГАИ -«разошлись, как в море корабли».

Вариант второй - остановки «просто так» происходят регулярно, на определенном маршруте, в определенное время, они отнимают у вас время, они вас «достали», и вы решили положить им конец. Тогда выполняйте наши РЕКОМЕНДАЦИИ:

1) Обратите внимание, на каком автомобиле и в каком месте стоит патруль. Не создает ли он помеху другим участникам движения? Если вы видите явное нарушение со стороны инспектора ГАИ (остановка транспортных средств на участках дорог с ограниченной видимостью, до и после поворотов, непосредственно перед перекрестками, в зоне железнодорожных переездов и в других небезопасных местах), сообщите об этом нарушении по телефону доверия ГАИ, а ещё лучше - в службу внутренней безопасности МВД Украины, телефоны которой вы найдёте в Приложении... Произведите фотосъемку происходящего.

2) Никогда не выходите из машины, говорите через опущенное стекло. У инспектора ГАИ нет права требовать от вас выхода из машины. Он может только предложить вам это сделать или рассказать вам о том, что согласно закону Украины «О милиции» вы должны выполнить его законные требования. Обратите его внимание на ключевое слово «законные».

3) Перед тем, как подать свои документы, вы должны убедиться, что человек в форме действительно является работником ГАИ. Наличие формы, жезла в руках, жетона и именной таблички не являются тому доказательством. Поэтому, ссылаясь на Ст.5 закона «О милиции», попросите его предъявить служебное удостоверение. Запишите номер удостоверения и ФИО. Впоследствии это даст вам возможность опротестовать неправомерные действия инспектора ГАИ.

4) Поинтересуйтесь причиной остановки. Такое право вам предоставлено Законом Украины «О дорожном движении». Услышав самое модное среди работников ГАИ - «проверка документов», выскажете свое мнение - это не причина, а желание инспектора. Причиной это может быть лишь в двух случаях - вас подозревают в совершении правонарушения или проводится целевое мероприятие по проверке документов, о чем можно узнать по телефону доверия ГАИ. Если у вас его нет - попросите у инспектора.

5) Поняв, что остановка автомобиля - это желание инспектора, который хочет вас «понюхать», - сообщите о действиях инспектора ГАИ по телефону доверия. Можете даже накатать жалобу прокурору. Проверка документов - процедура для нас унизительная, она отнимает наше время и нервы. Зачем нас отвлекать, если мы ничего не нарушали? Чем чаще мы будем это делать, тем меньше они будут нас безосновательно останавливать на дорогах в желании «понюхать».

Вы должны знать, что сказано о порядке проверки документов в п.2 ст. 11 Закона Украины «О милиции». Он действительно предусматривает право сотрудника милиции (каковым и является инспектор ГАИ) «проверять документы у граждан при подозрении в совершении правонарушений».

Поэтому при упоминании инспектором ГАИ закона «О милиции» сразу же задайте вопрос: в чем, собственно говоря, вас подозревают? При этом можете добавить, что согласно ст. 19 Конституции Украины должностное лицо органа государственной власти, в т.ч. и сотрудник ГАИ, имеет право действовать только на основании, в пределах полномочий и в порядке, установленных Законом.

ПОМНИТЕ: получив на вопрос о причине остановки ответ инспектора ГАИ: «Проверка документов», вы имеете право аргументированно возразить, что сама по себе такая проверка не может служить основанием для остановки (задержания) автомобиля, если вами не совершено правонарушение, вы не подозреваетесь в совершении иного преступления, а органы милиции не проводят целевое мероприятие (спецоперацию) по проверке документов.

Теперь рассмотрим второй случай - остановка за нарушение. Позже мы дадим вам ценные РЕКОМЕНДАЦИИ под каждый вид нарушений, а пока остановимся на общих принципах.

«Нарушаемо? Що будемо робити?»

В первую минуту после остановки автомобиля инспектором ГАИ вы горько сожалеете о том, что «попались» и начинаете лихорадочно продумывать свои дальнейшие действия. Традиционно вы выбирали один из трех вариантов: запугать (если есть «крутая корочка»), уговорить или откупиться.

Если вы не являетесь обладателем удостоверения народного депутата, судьи, прокурора, сотрудника СБУ или милиции, выбор вариантов упрощается. Уже легче! Сначала попытаетесь уговорить инспектора ГАИ, а если не получиться - откупиться. Этим объясняется поведение большинства водителей, которые выскакивают из авто, бегут к инспектору на «полусогнутых» и заискивающе улыбаются. Со стороны вид нелепый или попросту глупый. Это «совковый» вариант. Забудьте про него, раз и навсегда! Тем более, что после увеличения штрафов вряд ли инспектор ГАИ оценит вашу улыбку на 500-700 грн.

Измените свою психологию и сделайте выбор для себя по-новому:

- Я экстремал, умышленно шел на нарушение, признаю его и готов отвечать по всей строгости закона;

- Нарушение произошло случайно. Виноват не я, а дорожная обстановка. .

Мы не рекомендуем вам заниматься экстремальной ездой, ведь это вопрос жизни и смерти, - не только вашей, но и окружающих. Но справедливости ради скажем, что независимо от вашего выбора вы имеете право, а самое главное все возможности не только вступить в процессуальный поединок с инспектором ГАИ, но и выиграть его.

Всегда соблюдайте несколько основных правил:

1) Для вашей защиты нужен подробный анализ дорожной обстановки. Это очень важно - как и при каких обстоятельствах вы совершили нарушение? Основные РЕКОМЕНДАЦИИ мы вам дадим, но воспользоваться ими можно только в том случае, если вы добровольно не признали свою вину. Если это так, - требуйте от работника ГАИ составления протокола об административном нарушении. Именно он является для вас «палочкой-выручалочкой», потому что для инспектора ГАИ - это самое слабое звено.

2) Все обстоятельства совершенного нарушения зафиксируйте по максимуму. Если это нарушение требований дорожного знака или светофора - где и как они висели, в каком режиме работал светофор, сколько секунд на нем мигает свет? В каком состоянии находится дорожная разметка? Все это оговорено государственными стандартами и национальным законодательством, которые вы можете и не знать. А вот халатное отношение дорожных служб к своим обязанностям может доказать вашу невиновность. Используйте для своей защиты фото- и видеосъемку. Вам никто этого не запрещает. Вполне возможно, что уже на этой стадии у инспектора ГАИ отпадет желание общаться с вами далее!

3) Задайте инспектору ГАИ простой вопрос: какими доказательствами совершенного вами нарушения он располагает? Помните, что его показания, отраженные в протоколе, относятся лишь к совокупности доказательств и не являются исключительными. Любая его попытка незаконного привлечения свидетелей может трактоваться адвокатом как «принуждение к даче ложных показаний», что повлечет за собой привлечение к уголовной ответственности уже самого инспектора ГАИ.

4) Внимательно отнеситесь к заполнению протокола об административном правонарушении. Сейчас мы объясним, почему он является самым слабым звеном для работников ГАИ.

ПРАВИЛЬНОЕ СОСТАВЛЕНИЕ ПРОТОКОЛА ОБ АДМИНИСТРАТИВНОМ НАРУШЕНИИ

Как правило, для составления протокола инспектор ГАИ просит водителя пройти в свою машину. Отказывайтесь, ни один закон не обязывает вас к этому Это всего лишь пожелание инспектора ГАИ.

Таким способом он пытается оказать на вас психологическое давление и склонить к добровольному признанию своей вины! Сидите в своей машине и ждите, пока он выполнит свою работу и принесет вам протокол. Наберитесь терпения. Используйте это время с пользой для себя - прочтите наши РЕКОМЕНДАЦИИ и подготовьтесь к своей части заполнения протокола. Если процедура принимает затяжной характер, целью которого является все то же психологическое воздействие, звоните по телефону доверия и отражайте этот факт в своих пояснениях к протоколу.

Как только протокол попадает к вам в руки, начинайте внимательно его изучать. Вас никто не торопит. Протокол составляется в двух экземплярах - один из них останется у вас и понадобится для дальнейшего обжалования действий инспектора ГАИ.

В любых ситуациях, независимо от вида допущенного нарушения, выполняйте общие РЕКОМЕНДАЦИИ при составлении протокола:

1) Помните, что давать объяснения, подписывать протокол -это ваше право, а не обязанность. Но своим правом вы обязательно должны пользоваться, в своих же интересах.

2) Обратите внимание на набранную типографским способом строчку «Подпись нарушителя». Слово «нарушителя» можете зачеркнуть и написать сверху слово «водителя». В этом есть большой смысл. Вы подчеркиваете, что виновным себя не признаете, а «нарушителем» признать вас может только суд;

3) Проверьте правильность заполнения всех граф и обратите внимание, под чем вы ставите свою подпись! Инспектор ГАИ, как правило, просит вас поставить подпись в трех местах. В этом-то и есть весь секрет!

ВНИМАНИЕ!

Первую подпись вы ставите под тем, что инспектор ГАИ ознакомил вас с правами и обязанностями в соответствии со статьей 63 Конституции Украины, статьей 268 КоАП, главная суть которых сводится к тому, что каждое лицо, которое привлекается к административной или иной ответственности, имеет право на помощь адвоката, предоставление доказательств и т.д.

Предварительно советуем самому с ними ознакомиться. Если инспектор вас не ознакомил с содержанием этих статей - пишите, что с соответствующими статьями вас не ознакомили. Это серьезное процедурное нарушение, что впоследствии повлияет на решение суда!!!

Если инспектор все же начнет зачитывать вам ваши права, то вы услышите, что имеете право на юридическую помощь адвоката. А где взять адвоката посреди дороги? Вот тут, в полном соответствии со Ст. 268 КоАП, вы сможете реализовать другое свое право и заявляете ходатайство о реализации вашего права на помощь адвоката. Его образец вы найдете в Приложении. А в своих пояснениях к протоколу не забудьте указать: «С обстоятельствами, изложенными в протоколе не согласен, нарушения правил дорожного движения не совершал. Мною заявлено ходатайство о предоставлении права на защиту и помощь адвоката, которое прилагается к настоящему протоколу».

Однако такой вариант является не самым лучшим, поскольку предполагает лишь отсрочку наказания и вынуждает вас обращаться за помощью к адвокату, со всеми вытекающими последствиями. Им следует пользоваться только в самых безнадежных случаях, когда вы не находите иных аргументов для противостояния инспектору ГАИ.

Второй подписью вы подтверждаете свои же пояснения к допущенному нарушению. Именно эта графа определяет дальнейшую судьбу протокола, и к ее заполнению вы должны отнестись очень ответственно и внимательно. В разделе «Что делать, если пришлось нарушить?» мы опишем конкретные РЕКОМЕНДАЦИИ для каждого вида выдвигаемых обвинений. Именно в своих пояснениях в протоколе вы должны привести аргументы в свою пользу, которые смогут убедить инспектора ГАИ в вашей правоте. А если этого не произошло, аргументы сыграют решающую роль при обжаловании постановления о наложении взыскания.

Третьей подписью вы подтверждаете, что копию протокола об админнарушении вы получили на руки.

Четвертую подпись инспектор ГАИ вам не обозначит, но мы настоятельно рекомендуем ее поставить, и вот почему.

Подписи свидетелей. Это самое слабое звено инспектора ГАИ. Если реальных свидетелей допущенного вами нарушения не было, свою подпись в протоколе они не ставили, смело пишите: «Свидетели отсутствуют» и ставьте четвертую подпись.

Если в вашем автомобиле находятся пассажиры, вносите их данные в графу «свидетели» в протоколе. При этом, главная их задача - засвидетельствовать ваши пояснения к протоколу. Кто и как может выступать свидетелем - вопрос очень важный. Поэтому мы рассмотрим его отдельно, немного ниже.

Продолжим наши РЕКОМЕНДАЦИИ:

4) Инспектора не боимся, спорим и готовимся к рассмотрению дела в суде. Рассказы про «щаз заберу права, машину на штрафплощадку» - это запугивание, целью которого является принуждение к даче ложных показаний, о чем не забываем указать в протоколе;

5) Может быть и такой вариант: инспектор, почуяв неладное, не дает вам протокол, чтоб вы не написали туда чего лишнего. Это незаконно, требуем протокол для подписи и комментариев. В случае отказа - звоним на телефон доверия и жалуемся;

6) В обязательном порядке следим, чтобы в незаполненных графах протокола стояли прочерки, - во избежание дальнейших дописок;

7) Инспектор ГАИ обязан вам выдать копию протокола, а если на месте выносится постановление об административном правонарушении, - и копию постановления. Проследите, чтобы данные совпадали с оригиналом протокола, включая данные самого инспектора ГАИ, составившего протокол и/или постановление;

8) Если в протоколе, в своих пояснениях не хватает места -пишите их на отдельном листе, но в обязательном порядке отметив в протоколе, что объяснение на отдельном листе прилагается;

9) Протокол должен быть оформлен правильно, причем вы должны принять самое активное участие в его составлении. При наличии в протоколе неточностей и исправлений (т.е. явных формальных нарушений процессуального порядка его составления) он будет признан недействительным, а задержание - незаконным (в таких случаях суд может принять сторону водителя).

ПОМНИТЕ! Вы ведете процессуальный поединок с инспектором ГАИ. Соблюдение этих правил позволит вам уже на первой стадии этого поединка занять правильную позицию. Это самая важная стадия. Она является решающей! Уже на этой стадии поединок может закончиться полной вашей победой. Если этого не произошло, вы сможете успешно защититься в суде.

ВНИМАНИЕ! Недобросовестные сотрудники милиции утверждают, что подпись гражданина под протоколом и есть признание им своей вины. Это грубое нарушение закона, а по существу - возврат к так называемым «бериевским» методам дознания и следствия. Подписание протокола лицом, которое подозревается или обвиняется в том или ином административном правонарушении, означает лишь одно: это лицо ознакомлено с содержанием протокола, оно поставлено в известность, о каких действиях (или бездействии) и о нарушении какого нормативного акта в нем говорится.

Подписание протокола вовсе не означает согласия гражданина с его содержанием! Не отказывайтесь от подписания протокола - вы однозначно проиграете поединок! Наоборот, правильное его заполнение - и есть ваша защита!

И еще один важный момент. С целью запугивания водителей некоторые сотрудники ГАИ предлагают им проехать в отделение милиции для составления протокола. Такое требование является незаконным, т.к. ст. 259 КоАП однозначно говорит о том, что «нарушителя правил безопасности дорожного движения можно доставлять в милицию только в том случае, если у него отсутствуют документы, подтверждающие личность или отсутствуют свидетели, которые могут сообщить о нем необходимые

КТО МОЖЕТ БЫТЬ СВИДЕТЕЛЕМ?

Как мы уже говорили, показания инспектора ГАИ в отношении допущенного вами нарушения ПДД являются лишь частью доказательств. Не менее важной их частью являются и показания свидетелей.

Как правило, таких свидетелей у инспектора ГАИ нет! И он об этом знает. Неслучайно он подает вам на подпись недооформленный протокол.

Ранее, когда протокол составлялся в единственном экземпляре и оставался у инспектора ГАИ, показания и фамилии свидетелей могли появиться там позже, без вашего участия. Сейчас же, с внесением изменений в законодательство, протокол составляется в двух экземплярах, один из которых остается у водителя.

Таким образом, законодатель попытался защитить вас от произвола недобросовестных инспекторов ГАИ. За это ему – большое спасибо!

Но это еще не означает, что при рассмотрении дела у прокурора или в суде со стороны ГАИ не появятся свидетели и их показания на отдельных листах бумаги. Ситуация может выглядеть следующим образом. Обжалуя действия или постановление инспектора ГАИ о наложении штрафа, вы приходите в прокуратуру или суд. Вам показывают написанные на отдельных листах бумаги показания других водителей или пешеходов: один якобы менял невдалеке проколотое колесо, другой гулял с собачкой, влюбленная парочка целовалась в подъезде, из которого видна была улица. Примеры можно продолжать. Все эти «свидетели» напишут, что видели нарушение вами ПДД. Указаны также причины, по которым они не были занесены в протокол, а явились в отделение ГАИ спустя некоторое время по «собственной инициативе».

Если вы столкнетесь с такой ситуацией, смело заявляйте ходатайство о вызове этих свидетелей на рассмотрение административного дела. Поверьте, вы с удовольствием будете наблюдать за тем, как ваш адвокат будет выводить их на чистую воду, опрашивая их по существу дела. Кроме того, вы можете обратиться в прокуратуру и прославленную инспекцию МВД Украины по личному составу с ходатайством о проверке за два минувших года протоколов, составленных вашим инспектором ГАИ и его коллегами по смене. Глядишь, подобные «свидетели» выявятся и при других конфликтах...

Типичным нарушением прав граждан является отказ инспектора ГАИ вписать в раздел протокола «Свидетели» данные ваших пассажиров. Любимое изречение инспектора при этом: «Пассажиры не свидетели, а заинтересованные лица».

А могут ли жена, теща, кум, сват, брат, сосед или сослуживец быть свидетелями? Без сомнения, да!!!

Ст. 272 КоАП Украины гласит: «Б качестве свидетеля по делу об административном правонарушении может быть вызвано любое лицо, которому известны какие-либо обстоятельства, подлежащие установлению по данному делу».

Аналогично звучит и ст. 50 Гражданско-процессуального Кодекса Украины: «Свидетелем может быть любое лицо, которому могут быть известны какие-либо обстоятельства, относящиеся к делу».

Во всех комментариях к этим статьям подчеркнуто, что в качестве свидетелей могут выступать граждане, находящиеся в родственных, дружеских, неприязненных и иных отношениях с лицами, участвующими в деле. Однако указанные обстоятельства учитываются судом при оценке достоверности свидетельских показаний.

ВНИМАНИЕ! Только суд дает оценку свидетельским показаниям, а инспектор ГАИ должен быть добросовестным регистратором. Он обязан внести в протокол данные всех пассажиров, которые являлись свидетелями происходящего, а ваша задача - внимательно проследить за этим при подписании протокола.

ПОМНИТЕ! Когда инспектор ГАИ не вносит в протокол имена ваших пассажиров или представляет «подставных» свидетелей, он совершает уголовно наказуемое деяние, предусмотренное Ст. 172 УК Украины «Служебный подлог», что предполагает ответственность за внесение должностным лицом в официальные документы заведомо ложных сведений и предусматривает наказание в виде лишения свободы на срок до 3-х лет. А при тяжких последствиях (например, на сегодняшний день, причинение вам ущерба более чем на 425 грн - средний размер штрафа) - от 3-х до 7 лет лишения свободы.

Свидетели у вас в машине были, а в протоколе этот факт не отражен. Получается, что свидетелей не было. И наоборот - свидетелей обвинения в действительности не было, но по воле инспектора они появляются. И в том, и в другом случае инспектор внес в официальный документ заведомо ложные сведения, совершая тем самым служебный подлог.

Бывают и такие случаи. При оформлении допущенного вами нарушения инспектор ГАИ в качестве свидетелей привлекает водителей, остановленных после вас, специально для подписания протокола. Ему говорят: «Видишь на радаре цифру 100? Подпиши вот тута». И подписывают, не сомневайтесь, на радостях, - что их остановили не за собственное нарушение, лишь бы отпустили подобру-поздорову. И снова ваш адвокат испытает наслаждение, допрашивая таких вот «свидетелей» в суде.

ВНИМАНИЕ! В случае возникновения подобной ситуации задайте «свидетелям» вопрос: видели они своими глазами (а не со слов инспектора ГАИ) допущенное вами нарушение? Обязательно скажите им о том, что они будут вызваны в суд в качестве свидетелей. Просветите их и расскажите, что в соответствии со Ст. 384 УК Украины за дачу заведомо ложных показаний наступает уголовная ответственность (до двух лет лишения свободы). Наверняка после этого «свидетели» задумаются: стоит ли подписываться под тем, чего не видел? Да и инспектору ГАИ можно напомнить об уголовной ответственности за принуждение к даче ложных показаний.

А может ли второй инспектор ГАИ, находящийся в патруле, быть свидетелем? Теоретически да. Но! Один из основополагающих принципов юриспруденции запрещает совмещение процессуальных функций. Это означает, что ни милиционер, ни следователь, ведущий дело, ни прокурор, осуществляющий надзор, ни судья, рассматривающий дело в суде любой инстанции, быть по нему свидетелями не могут!!!

Показания второго инспектора ГАИ по делу об административном правонарушении не являются исчерпывающими и будут оцениваться наравне с иными доказательствами, полученными в установленном законом порядке.

ПОМНИТЕ! Инспектор ГАИ, составляющий протокол от своего имени, является представителем обвинения, а не свидетелем.

ОСМОТР АВТОМОБИЛЯ ИНСПЕКТОРОМ ГАИ (СОТРУДНИКОМ МИЛИЦИИ)

Иногда при разговоре с инспектором ГАИ вы можете услышать фразу: «Откройте багажник». Как правило, водители безупречно выполняют эту просьбу, не задумываясь о возможных последствиях.

ВНИМАНИЕ! Это просьба, а не требование. На такое требование у инспектора ГАИ должны быть законные основания. Он может проводить только осмотр автомобиля. Его же досмотр требует совсем иной процедуры.

В самом факте осмотра багажника вашего автомобиля ничего страшного нет, хотя сама по себе эта процедура весьма унизительная и занимает ваше время. Да и мало ли что вы везете в багажнике собственного автомобиля? Ведь вы его для этого и покупали! К тому же автомобиль - это ваша личная собственность, неприкосновенность которой гарантируется Конституцией.

Почему мы обращаем ваше внимание на этот вопрос? К сожалению, история знает случаи подбрасываний в ходе досмотров разных пикантных вещей и предметов, за хранение которых предусмотрена юридическая ответственность - от административной до уголовной. И нахождение таковых предметов является прекрасным поводом для вымогательства, шантажа либо воплощения иных далеко идущих планов при реализации «заказных» дел.

Посему знание процессуальных нюансов проведения осмотра или досмотра транспортных средств в реалиях нашей страны, увы, - необходимость с точки зрения вашей личной безопасности.

В каких же случаях инспектор ГАИ может осмотреть, а в каких досмотреть ваш автомобиль?

В Законе Украины «О милиции» есть две нормы, касающиеся интересующего нас вопроса. Для выполнения возложенных Законом обязанностей милиции дано право:

1) «...оглядати транспортні засоби і перевіряти у водіїв документи на право користування й керування ними...» (п. 21 ст. 11);

2) «...проводити огляд осіб, зазначених у пункті 5 цієї статті речей, що знаходятъся при них, транспортних засобів і вилучати документи та предмети, що можутъ бути речовими доказами або використат на шкоду їх здоров'ю»; (п. 6 ст. 11).

Цитируем на языке оригинала не случайно. Дело в том, что русскоязычные термины «осмотр» и «досмотр» переводятся на украинский язык одинаково - «огляд». И эта непереводимая игра слов, к сожалению, вселяет смуту.

Так вот, в первой из приведенных норм речь идет о праве инспектора ГАИ осматривать транспортные средства и проверять у водителей документы, а во втором - о праве производить досмотр транспортных средств и лиц находящихся в них.

Законодательство не дает право ни инспектору ГАИ, ни любому другому сотруднику милиции производить досмотр вашего автомобиля по первому своему желанию. Исчерпывающий перечень таких случаев приводится в п. 5 ст. 11 упомянутого Закона «О милиции». Досмотр производится в отношении:

- лиц, подозреваемых в совершении преступления;

- лиц, в отношении которых в качестве меры пресечения избрано взятие под стражу;

- лиц, совершивших административные нарушения.

Досмотр личных вещей и транспортных средств (в отличие от внешнего их осмотра), предполагающий изучение содержимого карманов одежды, сумок и багажников автомобилей, работники милиции могут производить только у лиц, задержанных в уголовно-процессуальном либо административном порядке. Безусловно, требование инспектора дорожно-патрульной службы открыть багажник и заглянуть внутрь, так же как и требование показать содержимое сумок, является досмотром транспортного средства и досмотром личных вещей.

ПОМНИТЕ! При требовании инспектора ГАИ (сотрудника милиции) открыть багажник вы должны выполнить следующие действия:

1) Как и в описанных ранее случаях, потребовать предъявить служебное удостоверение остановившего автомобиль инспектора ГАИ (сотрудника милиции);

2) Потребовать указать причину проведения досмотра;

3) Потребовать составления протокола об административном задержании либо протокола задержания по подозрению в совершении преступления. Порядок административного задержания оговорен в ст. 261 КоАП и не может быть применен к водителю по первому желанию работника милиции. Если вы не нарушали ПДД, оснований для составления такого протокола у инспектора ГАИ вообще нет! Если вы все-таки нарушили ПДД - принимайте решение самостоятельно: открывать багажник или согласиться на процедуру административного задержания, которая, кстати, не может длиться более 3-х часов (Ст. 263 КоАП), но исчисляется с момента составления протокола про административное задержание.

ПОМНИТЕ! Только после составления протокола задержания у работников милиции появляется право на досмотр транспортных средств и личных вещей. До этого момента вы свободный человек, личное имущество которого неприкосновенно.

4) Потребуйте от инспектора ГАИ (сотрудника милиции) в соответствии со ст. 5 Закона «О милиции» разъяснить (зачитать) ваши права, разъяснения статей 28, 29, 55, 56, 59, 62 и 63 Конституции Украины, и вручить их разъяснение в письменном виде.

5) Потребуйте от работника ГАИ (сотрудника милиции) присутствия понятых для проведения досмотра автомобиля.

ПОМНИТЕ! Сотрудник милиции может попытаться «запугать» вас статьей 122-3 КоАП и рассказать о том, что препятствование проведению работником милиции досмотра транспортных средств в предусмотренных законом случаях влечет наложение штрафа. Вот вы мягко и интересуетесь, какой из случаев, предусмотренный законом, имеет место здесь? Кроме того, вы можете ему намекнуть, что данная статья отменена.

ПОМНИТЕ! Граждане освобождены от ответственности за неисполнение незаконных требований должностных лиц органов государственной власти. Напротив, незаконные требования данных лиц можно квалифицировать как превышение власти либо злоупотребление таковой. Сотрудник милиции имеет право осматривать транспортное средство не просто по своему желанию, а «в установленном законом порядке, при наличии на то законных оснований».

6) Если инспектор ГАИ захочет составить на вас протокол за отказ предоставить транспортное средство для осмотра, в графе для пояснений необходимо сделать соответствующую запись: «Поскольку от меня потребовали открыть багажник автомобиля для осмотра находящихся в нем вещей, такие действия являются не осмотром, а досмотром. Досмотр является незаконным, т.к. проводится без составления протокола об административном задержании, без присутствия понятых. На указанном основании считаю действия сотрудников милиции незаконными».

Можете смело писать жалобу прокурору на незаконные действия инспектора ГАИ (сотрудника милиции).

МОЖЕТ ЛИ ИНСПЕКТОР ГАИ ИЗЫМАТЬ ВОДИТЕЛЬСКОЕ УДОСТОВЕРЕНИЕ?

Да, может! Согласно ст. 265-1 КоАП Украины временное изъятие водительского удостоверения производится в случае, если водитель совершил нарушение ПДД, за которое в числе прочих взысканий (крупного штрафа, привлечения к общественным работам или административного ареста) предусмотрено лишение права управления транспортными средствами. Такое изъятие является временным. Окончательное решение принимается судом.

17 декабря 2008 г. Кабинет Министров Украины принял Постановление № 1086 об утверждении «Порядка временного изъятия удостоверения водителя, талона о прохождении государственного технического осмотра и лицензионной карты на транспортное средство и их возврата».

Согласно этому Порядку удостоверение водителя временно изымается уполномоченным представителем ГАИ в случае совершения им правонарушения, по которому предусмотрено такое наказание в КоАП. Поэтому мы настоятельно рекомендуем:

- НЕ УПРАВЛЯЙТЕ автомобилем в состоянии алкогольного опьянения, под воздействием лекарственных или наркотических веществ;

- НЕ УПОТРЕБЛЯЙТЕ алкоголь, лекарственные или наркотические вещества после совершения дорожно-транспортного происшествия или остановки вашего автомобиля инспектором ГАИ;

- НЕ СОВЕРШАЙТЕ дорожно-транспортные происшествия;

- НЕ СОЗДАВАЙТЕ аварийную ситуацию на дороге;

- ВЫПОЛНЯЙТЕ требования работника милиции об остановке;

- УПРАВЛЯЙТЕ исправным транспортным средством и проходите вовремя техосмотр (в этом случае удостоверение водителя изымается, если вы уклоняетесь от прохождения техосмотра и вас повторно, на протяжении года, уличили в этом).

Если вы не будете придерживаться этих рекомендаций, запоминайте, что будет происходить далее.

Инспектор ГАИ составит протокол о соответствующем административном нарушении в двух экземплярах и сделает в нем запись об изъятии прав. После этого выдаст вам временное разрешение на право управления транспортным средством, но не более чем на 3 месяца с момента изъятия удостоверения. На сегодняшний день таковым является талон предупреждений.

ПОМНИТЕ! Решение о лишении прав (или применении иной меры наказания) принимает исключительно суд. Поэтому составленный инспектором ГАИ административный протокол пересылается в суд. А вот права хранятся в ГАИ.

Если суд вынесет постановление наказать вас не лишением права управления, а каким-либо другим способом (например, крупным штрафом), то вернуть права вы сможете после предоставления в ГАИ копии решения суда и отметки о выполнении наложенного взыскания.

Если же, не дай бог, вам будет запрещено определенное время ездить за рулем, то права вам вернут по истечении срока наказания и успешной сдачи экзаменов в ГАИ.

Но не все так страшно. Вы сможете без каких-либо последствий вернуть свои права, если:

- суд не принял решения о лишении вас права управления транспортным средством в установленный законом срок (на протяжении 2-х месяцев с момента составления инспектором ГАИ протокола по данному делу);

- суд предоставил в ГАИ копию постановления о закрытии данного административного дела (за исключением возбуждения вместо него уголовного дела).

ПОМНИТЕ: Во всех этих случаях органы ГАИ обязаны вернуть водительское удостоверение по вашему требованию и бесплатно!

Вам интересно будет узнать об опыте ближайших соседей - россиян. У них, как и у нас, предусмотрена такая же мера наказания - изъятие водительских прав. Если удостоверение уже изъяли за предыдущее нарушение, то на второй раз - заберут и талон предупреждений, выдав взамен временное разрешение на право управления автомобилем на 30 дней.

Ездить в Москве по временным разрешениям очень популярно, торговля ими - прибыльный бизнес инспекторов ГАИ. Механизм прост: за 20-30 баксов (цены московские) инспектор продает вам липовое временное разрешение, якобы выданное инспектором Пупкиным из ГАИ другого района или области, при этом вы получаете возможность не рисковать ни своими правами, ни девственностью талона предупреждений, а эту бумажку при срочной нужде использовать по ее прямому назначению. Проверяя ваше временное разрешение, очередной гаишник многозначительно намекает, что его срок уже подходит к концу и тут же предлагает купить у него новое.

НАЛОЖЕНИЕ ЗАПРЕТА НА ЭКСПЛУАТАЦИЮ ТРАНСПОРТНОГО СРЕДСТВА ПУТЕМ ВРЕМЕННОГО ИЗЪЯТИЯ ТАЛОНА О ГОСУДАРСТВЕННОМ ТЕХНИЧЕСКОМ ОСМОТРЕ

Реализация такого права ранее осуществлялась двумя способами: изъятием номерного знака или отправкой автомобиля на штрафплощадку. Недавние изменения в КоАП, Ст. 265-3 и Ст. 37 Закона «О дорожном движении» исключили меру изъятия номерного знака, заменив его изъятием талона о прохождении государственного технического осмотра. Порядок наложения запрета и изъятия техталона теперь оговорен в Постановлении КМУ №1086 от 17.12.08 г. «О порядке временного изъятия удостоверения водителя, талона о прохождении государственного технического осмотра.... и их возврате» .

Временное изъятие техталона инспектором ГАИ происходит в следующих случаях:

- Автомобиль имеет неисправности тормозной системы, рулевого управления, прицепной системы, внешних осветительных приборов (в темное время суток) и иные неисправности, при которых запрещена эксплуатация;

- Автомобиль переоборудован с нарушением правил, норм и стандартов;

- Автомобиль своевременно не прошел технический осмотр.

При изъятии техталона инспектор ГАИ должен составить в двух экземплярах админпротокол и провести на месте проверку технического состояния автомобиля с последующим составлением в двух экземплярах Акта, один из которых вручается водителю. Запись об изъятии техталона и проверке технического состояния автомобиля делается в админпротоколе.

Если водитель может устранить техническую неисправность прямо на месте, то техталон не изымается, но штраф придется оплатить. Если неисправность устранить невозможно, инспектор ГАИ в пределах своей компетенции может временно задержать транспортное средство путем блокировки колес или путем эвакуации на штрафплощадку. О том, как это должно происходить, мы расскажем в следующем разделе.

А пока остановимся лишь на том, каким же образом вернуть свой техталон, который на время ремонта вашего автомобиля будет находиться на хранении в органах ГАИ.

Для этого вы должны устранить техническую неисправность - самостоятельно либо с помощью специализированной техстанции. После этого езжайте в ГАИ, прихватив с собой:

- Квитанцию об оплате штрафа;

- Акт проверки технического состояния вашего автомобиля, выданный техстанцией.

Дальнейшая эксплуатация автомобиля разрешается после устранения технических неисправностей и возвращения техталона.

ПОМНИТЕ! В соответствии с новым законодательством, проверку технического состояния автомобилей будут проводить станции технического обслуживания автомобилей, которые имеют на это полномочия от органов ГАИ (специализированные техстанции).

НАЛОЖЕНИЕ ЗАПРЕТА НА ЭКСПЛУАТАЦИЮ ТРАНСПОРТНОГО СРЕДСТВА ПУТЕМ ВРЕМЕННОГО ЗАДЕРЖАНИЯ ТРАНСПОРТНОГО СРЕДСТВА

Данный вид наказания предусмотрен Ст. 265-2 КоАП, его механизм оговорен в Постановлении КМУ №1102 от 17.12.08 г. Инспектор ГАИ может применить эту меру наказания в строгом соответствии с законодательством и требованиями Инструкции №111 МВД Украины, которая несколько расширяет его полномочия. Задержание осуществляется путем блокировки колес или путем эвакуации. Ваш автомобиль однозначно могут задержать, если:

- Отсутствует талон технического осмотра;

- Отсутствуют регистрационные документы на автомобиль

- Водитель находится в состоянии алкогольного опьянения;

ВНИМАНИЕ! Для этого случая есть оговорка. Если вы собственник автомобиля, по вашему требованию автомобиль не может быть направлен на штрафплощадку в случае, когда на месте совершения правонарушения имеется другой водитель, способный управлять вашим автомобилем.

- Регистрационные данные автомобиля не соответствуют записям в свидетельстве о регистрации (техпаспорте, техническом или регистрационном талоне);

- Идентификационные номера автомобиля уничтожены либо имеют явные следы подделки;

ВНИМАНИЕ! Задержание автомобиля с уничтоженными или подделанными идентификационными номерами или документами производится только на основании вывода эксперта, причем в письменном виде.

ПОМНИТЕ! В случае наложения запрета на эксплуатацию автомобиля инспектор ГАИ должен предоставить вам возможность сообщения об изъятии транспортного средства или к принятию мер по возврату его на место постоянной дислокации.

ВНИМАНИЕ! Срок задержания транспортного средства не может превышать трех дней. За возврат транспортного средства требование оплаты запрещено.

Жизненный опыт говорит о том, что блокировкой колес инспекторы ГАИ, как правило, не занимаются. Этим страдают больше различные коммунальные «парксервисы». А вот об эвакуации автомобилей стоит рассказать отдельно.

ЭВАКУАЦИЯ АВТОМОБИЛЯ

Наибольшие нарекания этот вопрос вызывает в Киеве. Система «эвакуации» автомобилей здесь налажена превосходно и позволяет ежедневно собирать с бесправных водителей несколько десятков тысяч гривен «черной кассы». Значительная часть ее благополучно кочует по цепочке «экипаж эвакуатора - инспектор ГАИ - старший смены - руководство - чиновники КГГА».

Что еще остается водителям, если места для парковки днем с огнем не сыщешь? А оставить на десяток минут автомобиль с целью разрешения тех или иных жизненных ситуаций (отправить или встретить родственников на ж/д вокзале, посетить больницу или аптеку, передать по долгу службы документы и т.п.) - просто необходимо...

Как это выглядит на деле?

Возле оставленного автомобиля внезапно возникает эвакуационный экипаж - группа людей жлобоватого вида, в униформе, в сопровождении сержанта ГАИ. Весьма оперативно они начинают погрузку автомобиля на эвакуатор, иногда вместе с незадачливым водителем. Процедура зачастую осуществляется с занятием двух-трех полос движения, органично дополняя дорожный пейзаж мгновенно создавшейся пробкой, а иногда ...опрокинутым под непосильным грузом эвакуатором.

После проделанной процедуры эвакуатор освобождает вторую полосу, но остается на первой, ожидая «влетевшего» водителя (зачем зря гнать транспорт через полгорода). С него-то по прибытию в обмен на автомобиль, и взимается «стоимость услуг принудительной эвакуации» в несколько сотен гривен. При этом полученный гонорар в открытую, тут же, в кабине эвакуатора, делится между сотрудником ГАИ и эвакуаторщиками. А экипаж отправляется «оказывать услуги» следующему незадачливому водителю.

Но такая ситуация является не самой худшей. Грубо попирая гарантированную Конституцией Украины неприкосновенность частной собственности граждан, коей и является автомобиль, эвакуаторщики, при содействии сотрудников милиции, позволяют себе создавать ситуацию, которая может довести до инфаркта любого автовладельца. Поставил машину, вышел, а ее нет! Первая мысль - угнали! Угнали «все, что нажито непосильным трудом»! А, каково? Вот и предынфарктное состояние! «А у вас были несчастные случаи на стройке? Нет? Будут!» Кто в этом случае будет отвечать?

Порядок временного задержания автомобилей и их эвакуации содержатся в Ст. 265-2 КоАП Украины и Постановлении КМУ №1102 от 17.12.08 г., которому законодатели поручили разработать механизм временного задержания автомобилей. Остановимся на таком существенном моменте:

В каких случаях автомобиль может быть эвакуирован?

Сразу же подчеркнем - закон дает исключительный перечень таких случаев. Все они полностью совпадают с теми, которые содержаться в ПДД в разделе запретов на эксплуатацию транспортных средств и о чем мы рассказывали выше.

КоАП четко оговаривает случаи, когда инспектор ГАИ может временно задержать транспортное средство путем блокировки колес или доставкой его на специальную площадку с помощью специального автомобиля - эвакуатора. Эвакуация автомобиля осуществляется только в том случае, если временно задержанный автомобиль существенно препятствует дорожному движению - делает невозможным движение транспортных средств по проезжей части.

ВНИМАНИЕ! В законодательстве отсутствует норма, обязывающая водителя самостоятельно доставлять свой автомобиль на так называемую «штрафплощадку». Хотите задержать автомобиль - будьте добры, предоставьте эвакуатор.

А теперь обратим ваше внимание на противоречия, которые содержаться в законодательстве.

1) Первое противоречие. Должен ли водитель оплачивать услуги эвакуатора?

КоАп четко указывает: «за возвращение временно задержанного транспортного средства оплата взиматься не может»!

Постановление Кабмина имеет другую редакцию: «возврат транспортного средства осуществляется по письменному обращению его владельца, водителя, при условии оплаты им расходов, связанных с транспортировкой и хранением».

2) Второе противоречие. На какой срок может быть задержан ваш автомобиль?

Ст. 265-2 КоАП прямо говорит о том, что «автомобиль может быть временно задержан на срок до решения дела об административном правонарушении, но не более чем на 3 дня с момента такого задержания. По окончании трехдневного срока автомобиль должен быть возвращен владельцу независимо от стадии решения дела об. административном нарушении».

Кабмин проявил творческую инициативу и внес дополнение к этому пункту: «Срок задержания транспортного средства исчисляется с момента составления админпротокола, а срок сохранения - с момента доставки автомобиля на специальную площадку. Автомобиль возвращается при предъявлении протокола об админнарушении».

Чувствуете разницу? Фактически, автомобиль погрузили на эвакуатор и увезли на штрафплощадку. Но сам по себе этот факт считается не задержанием, а сохранением. Вот так просто: вы ушли погулять, а в это время добрые дяди решили взять ваш автомобиль на сохранение. Вы там пока гуляйте, а мы будем заботиться о вашем имуществе. И будет оно находиться на сбережении неделю, две, а то и месяц и забрать вы его не сможете, пока не явитесь с повинной в органы ГАИ для составления админпротокола. Именно с этого момента и начнется задержание. Вот такой «сохраняющий» механизм заложен в Постановлении Кабмина, что полностью противоречит законодательству. Где же истина?

ПОМНИТЕ! В данном случае постановление Кабмина является подзаконным актом. При противоречии закона и подзаконного акта высшую юридическую силу имеет закон. Поэтому на основании соответствующей статьи КоАП вы имеете право обжаловать законность как самого факта невозвращения автомобиля по истечении трехдневного срока, так и факта взимания платы за его сохранение и возврат!

Но Кабмин не все сделал плохо. В его Постановлении есть и положительные моменты, которые, кстати, не противоречат закону.

Так, например, если владелец транспортного средства появился в момент задержания автомобиля, эвакуация не производится, а оформляется протокол. Не менее важен и вопрос возможных повреждений при эвакуации или хранении автомобиля. Постановление гласит, что в момент временного задержания автомобиля инспектор ГАИ обязан составить соответствующий протокол. Именно в этом протоколе, в присутствии свидетелей, делаются записи о недостатках и имеющих место повреждениях автомобиля. Постановление запрещает работникам Госавтоинспекции принимать участие в эвакуации автомобилей в случаях, не предусмотренных законодательством. А случай только один - автомобиль существенно препятствует дорожному движению - делает невозможным движение транспортных средств по проезжей части.

Если ваш автомобиль подвергли эвакуации, выполняйте наши РЕКОМЕНДАЦИИ:

1) Не обнаружив автомобиля на месте, сразу же звоните в дежурную часть милиции. При эвакуации автомобиля в отсутствие его владельца инспектор ГАИ обязан известить об этом дежурную часть милиции. Там вам сообщат о местонахождении автомобиля. Если этого, не дай бог, не произойдет, - тут же заявляйте об угоне транспортного средства.

2) Прибыв на специальную площадку, потребуйте предъявления протокола об административном правонарушении и временном задержании автомобиля. Обратите внимание на правильность заполнения протокола (п.4 Постановления КМУ №1102), в котором должно быть указано:

- число, время, место нарушения и основания для временного задержания и доставки автомобиля на специальную площадку;

- должность, место работы, ФИО лица, принявшего решение о временном задержании автомобиля;

- тип, марка, государственный регистрационный номер, перечень визуальных недостатков и повреждений транспортного средства;

- наименование, местонахождение и номера телефонов предприятия или организации, доставившей автомобиль на спецплощадку, государственный регистрационный номер эвакуатора;

- адрес места сбережения автомобиля;

- должность, ФИО лица, выполнившего работу по эвакуации;

К протоколу могут прилагаться фотография автомобиля и перечень находящихся в нем вещей.

Протокол должен быть подписан лицом, принявшим решение о временном задержании, лицом, выполнившим работы по эвакуации, двумя свидетелями, а так же водителем и страховым комиссаром, в случае их присутствия.

3) Осмотрите свой автомобиль и убедитесь в отсутствии каких-либо повреждений на нем. Не дай бог, они есть - установите виновника. Если описание повреждений отсутствует в протоколе, составленном инспектором ГАИ, ответственность ложится на тех, кто осуществлял транспортировку и хранение вашего автомобиля. К сожалению, без суда здесь не обойтись. Ваша главная задача - определить виновника.

4) Независимо ни от чего, в случае временного задержания вашего автомобиля, вам должны вернуть его через 3 дня, и бесплатно!

5) Не возвращают? Выбор за вами - платить жуликам, вызвать адвоката или идти в суд.

Рассмотрим еще один вариант. Вы становитесь свидетелем погрузки вашего автомобиля на эвакуатор. Он предусмотрен п.9 Постановления КМУ №1102: «В случае, когда водитель появляется на месте правонарушения в момент выполнения работ по загрузке транспортного средства, уполномоченное лицо Госавтоинспекции не проводит временное задержание транспортного средства, а оформляет протокол об административном правонарушении. ... В этом случае, фактически выполненные работы по транспортировке транспортного средства не оплачиваются».

Возвращаясь к вопросу о законности самого факта эвакуации автомобиля, мы можем сказать, что неприкосновенность частной собственности гарантируется Конституцией Украины. И многие юристы считают, что принудительная эвакуация автомобиля является, по сути, «незаконным завладением транспортного средства» и посягательством на вашу собственность. Мы не будем вникать в юридические тонкости, но обратим ваше внимание на один интересный документ.

Верховный Суд Украины своим Постановлением №14 от 23.12.05, п. 15. дал разъяснение: «Не является незаконным завладение транспортным средством в состоянии крайней необходимости, например, для того, чтобы срочно доставить тяжело больного человека в больницу, укротить стихийное бедствие, устранить другую опасность, которая угрожает людям, инте-ресам общества или государства».

Поэтому, паркуя свой автомобиль, внимательно подумайте - не создадите ли вы тем самым угрозу национальным интересам? .

И как же здесь не рассказать о технических тонкостях блокировки и эвакуации.

Блокировка. На сегодняшний день существует масса механических блокираторов, однако, все они снимаются одним простым способом: спускаете колесо и стаскиваете блокиратор! Никаких ножовок, распиливаний и т.д. Немного усилий, и блокиратор снят! Накачали колесо и поехали дальше.

Эвакуация. Для погрузки автомобиля на эвакуатор необходим захват четырех колес. Если автомобиль будет оставлен на парковке с повернутыми в любую сторону колесами, захватить колеса без повреждения передних крыльев будет невозможно.

ПРОВЕРКА ТЕХНИЧЕСКОГО СОСТОЯНИЯ АВТОМОБИЛЕЙ НА ДОРОГЕ

Этот раздел пока отходит в историю, поскольку упомянутый ниже документ пока утратил свою силу. Но как бы выглядел техосмотр на дороге, (или как может выглядеть он в будущем), мы решили вам рассказать. Ведь законы в нашей стране меняются очень быстро - как в одну сторону, так и в Другую.

МВД Украины зарегистрировало в Минюсте Приказ № 534, которым был утвержден порядок контроля технического состояния транспортных средств во время их эксплуатации. Согласно этому документу гаишники имели право проверить исправность вашего автомобиля прямо на дороге.

На первый взгляд, такие проверки выглядят как узаконенные придирки к автомобилистам. Ведь техническое состояние машины, если она прошла государственный техосмотр, подтверждено талоном технического осмотра.

Но в Департаменте ГАИ МВД Украины считают, что в период между техосмотрами от неисправности не застраховано ни одно транспортное средство, что напрямую влияет на безопасность движения. И с этим нужно согласиться.

Документом была установлена процедура проведения проверок технического состояния всех автомобилей в период между государственными техническими осмотрами. Данные мероприятия могли осуществлять только работники автомобильно-технической инспекции Государственной автоинспекции (далее -«АТИ»).

Они имели право остановить на дороге для проверки технического состояния любое транспортное средство. Кстати, проведение подобных мероприятий уже не предусмотрено ПДД, п. 2.4 (б), - водитель теперь не обязан предоставлять свой автомобиль сотруднику милиции для технического осмотра.

Техническое состояние должно было проверяться как визуально, так и с использованием средств измерительной техники, но в любом случае - без вмешательства в работу (разборки) узлов и агрегатов. Время проверки одного ТС не должно было превышать 20 минут.

По результатам данных мероприятий составлялся бы акт проверки технического состояния ТС, копию которого работник АТИ обязан был вручить водителю. Однако данная проверка, подтвержденная актом, никак не была связана с государственным техническим осмотром и не могла являться основанием для его оформления с выдачей талона техосмотра. Контроль технического состояния вашего автомобиля не являлся платной услугой, и работники АТИ не имели права требовать от вас оплаты этой процедуры.

Автомобили должны были останавливать для проверки технического состояния только при наличии визуальных признаков эксплуатации неисправного транспортного средства.

Старым порядком был предусмотрен четкий перечень того, что имели право проверить работники АТИ:

- тормозную систему и ее составляющие;

- систему выпуска;

- содержание СО или СН (в зависимости от типа двигателя и используемого топлива);

- рулевое управление и его составляющие;

- внешние световые приборы и сигналы;

- колеса/шины;

- подвеску, шасси (видимые дефекты);

- переоборудование;

- наличие недостатков, предусмотренных п. 31.4.7 Правил дорожного движения (отсутствие аптечки, огнетушителя, знака аварийной остановки, тонировка не отвечает требованиям стандартов и пр.);

- протекание топлива и/или масла.

Работник АТИ составил бы протокол об административном правонарушении и запретил эксплуатацию автомобиля только при выявлении неисправностей. Но пока, такая система проверок остается в прошлом.

Неясно одно: ответственность водителя за управление неисправным транспортным средством остается. Остается и наказание. Только теперь не понятно, кто будет устанавливать неисправность.

О ФОТОФИКСАЦИИ ПРАВОНАРУШЕНИЙ

Длительное время руководство Госавтоинспекции много говорило на тему внедрения приборов автоматической фотофиксации нарушений водителями ПДД. Утверждали, что, дескать, камеры позволят минимизировать контакт водителя с инспектором, ссылались на многолетний опыт применения «электронных стражей» в Европе.

Заручившись поддержкой законодательной ветви власти, гаишники осуществили свой давнишний замысел: с 17 ноября 2008 г. стало возможным привлекать автомобилистов к ответственности по одной лишь фотографии. Причем, обратите внимание, не водителей, а автовладельцев!

Результат не заставил себя долго ждать. В обычных почтовых конвертах фотографии десятками тысяч начали разлетаться по Украине и уже получили свое название - «письма счастья».

Теперь и у нас, как в Европе, - при каждом удобном случае подчеркивают стражи порядка на дорогах. Однако лукавят - до Европы нам пока далеко. Хотя бы потому, что принципы при-

влечения нарушителей к административной ответственности, с применением фотофиксации, здесь и там разные.

Взять ту же Германию, где система фотофиксации нарушений существует без малого 30 лет. И на протяжении всего этого времени штрафом «награждаются» не владельцы транспортных средств, а водители, т. е. те, кто управлял автомобилем в момент нарушения.

У нас же хотели сделать правильно, а «получилось, как всегда». Ответственность несет владелец транспортного средства, хотя в момент нарушения автомобилем мог управлять:

- Другой водитель, имеющий доверенность на право управления этим автомобилем;

- Другой водитель, в присутствии владельца транспортного средства;

- Другой водитель, управляющий автомобилем, принадлежащим юридическому лицу.

В последнем варианте вообще получается полный абсурд -если собственником транспортного средства является юридическое лицо, фактически исполнить требования ст.14-1 КоАП вообще невозможно: юридические лица не являются субъектами административной ответственности.

Кроме того, ч.2 ст.61 Конституции Украины четко предусматривает, что юридическая ответственность каждого (а административная ответственность - один из видов юридической ответственности) имеет индивидуальный характер. А это значит, что устанавливать ответственность без разбора всех собственников транспортных средств нельзя.

В нашем же случае получается, что работникам ГАИ, рассылающим протоколы с фотографиями нарушений, абсолютно все равно, кто управлял машиной, - пусть за все отвечает собственник автомобиля. А если он считает, что ни в чем не виноват, пусть потрудится доказать, что это действительно так.

Собственник транспортного средства не может нести ответственность за то, что его поверенный проехал на красный свет светофора или превысил скорость. Почему за нарушение должен отвечать собственник, а не сам нарушитель? Это все равно, что привлекать к уголовной ответственности директора трикотажной фабрики за то, что какой-нибудь вор, отправившись на дело, надел перчатки и шапочку, выпускаемые этой фабрикой.

И почему именно собственник машины должен доказывать, что он не находился за рулем автомобиля в момент нарушения ПДД? Разве убийца, пойманный на месте преступления, доказывает свою невиновность? Доказать его вину - прямая обязанность милицейских и прокурорских следователей. Здравого смысла в новом законе, который, увы, стал реальностью, маловато.

Современная техника позволяет делать фотоснимки нарушений ПДД, где в мельчайших подробностях можно разглядеть прыщи и шрамы сидящего за рулем человека. Пример той же Германии. Там до сих пор нарушителей фотографируют, потом по номеру авто отыскивают его владельца и поднимают на него картотеку. Если физиономия нарушителя совпала с физиономией личности из картотеки, то формируется квитанция на оплату штрафа, прикрепляются копии обеих фотографий и конверт отправляют нарушителю.

В таком случае почему украинские законодатели не захотели штрафовать именно тех, чье лицо оказалась в фокусе камеры ГАИ? Видать, побоялись, что наши шоферы введут моду на управление автомобилем в парандже.

Сам принцип ответственности собственника транспортного средства при фиксации нарушения действующими в автоматическом режиме специальными средствами фото-, кино-или видеосъемки введен ст. 14-1 КоАП. При этом ч.2 указанной статьи содержит норму: «при наличии обстоятельств, свидетельствующих о совершении правонарушения иным лицом, собственник в 10-дневный срок с момента вынесения постановления имеет право сообщить об этом органу или должностному лицу, вынесшему постановление (желательно в письменном виде и заказным письмом). При этом исполнение постановления приостанавливается, а ГАИ проводит мероприятия с целью установления действительного нарушителя».

ПОМНИТЕ! Если этого нарушителя сотрудники ГАИ не найдут, это уже не будет проблемой собственника транспортного средства. И до установления этого лица исполнять постановление, т.е. оплачивать штраф, нельзя.

Впрочем, если вы получите такую фотографию, выполняйте наши РЕКОМЕНДАЦИИ:

1) Изучите фотографию - где, в каком месте и в какое время произведена фотосъемка, кто находится за рулем автомобиля. Письмо придет к вам не ранее чем через неделю от даты указанного нарушения, а то и позже. Вы действительно можете не помнить, где находились в это время, с какой скоростью двигались, было это в населенном пункте или за его пределами, были ли в этом месте знаки, ограничивающие скоростной режим и кто управлял автомобилем в этот момент.

В заявлении можете написать: «в момент предполагаемого нарушения я не находился за рулем, т.к. передал управление иному водителю. Фамилию его не знаю, его водительское удостоверение, дающее право управления данным видом транспортного средства, видел. Передать ему управление в своем присутствии я имел право на основании п.2.2 ПДД». Можно и причину объяснить: дескать, был в нетрезвом состоянии или просто плохо себя чувствовал, попросил отогнать машину...

При получении такого заявления сотрудники ГАИ обязаны (т.к. формулировка ст. 14-1 КоАП просто не дает другой возможности) приостановить исполнение постановления и начать поиск неизвестного водителя с целью привлечения его к административной ответственности. Искать его они могут долго, скорее истечет срок наложения на него административного взыскания (который в случае рассмотрения дел сотрудниками ГАИ составляет 2 месяца).

2) Проанализируйте источник происхождения фотографии: с какого места и каким прибором она могла быть выполнена. Все дело в том, что ст. 14-1 КоАП недвусмысленно говорит о том, что фотофиксация и «заочное» вынесение постановлений в отношении собственника транспортного средства возможны, если нарушение зафиксировано средствами, работающими в автоматическом режиме, т.е. без участия человека. Если, как это часто происходит, съемка производилась самим инспектором, -такой порядок не будет соответствовать закону.

3) Внимательно изучите приложенное к фотографии постановление о наложении административного взыскания. В нем должны быть указаны реквизиты прибора, которым фиксировалось нарушение. Поскольку это средство измерительной техники, должны быть указаны реквизиты документов о допуске данного средства измерительной техники к использованию, а также данные поверки конкретного экземпляра прибора. Это -прямые требования Закона Украины «О метрологии и метрологической деятельности» к приборам, с помощью которых проводятся измерения, результаты которых используются в качестве доказательств.

4) В результате подробного анализа всего вышеизложенного, не найдя достаточных доказательств своей вины, начинайте процедуру обжалования постановления. Ст.288 КоАП не делает исключения для доказательств, которые вынесены по результатам фотофиксации.

ПОМНИТЕ! В соответствии с ч.2 ст.71 КАС, при обжаловании гражданином действий органов государственной власти именно они должны доказывать правомерность своих действий. Этим нужно пользоваться и ссылаться на это в жалобе.

5) Воспользуйтесь несовершенством системы доставки писем. Квитанция на оплату штрафа вместе с фотографией приходит к вам в виде заказного письма. Вы как получатель этого радостного известия по закону обязаны расписаться в его получении. Если вас не окажется дома, то через неделю придет повторное извещение. Вас опять не будет дома. В третий раз вас попытаются вызвать на почту, якобы для получения бандероли. Там вам и вручат «ценную» бандероль!

ПОМНИТЕ! Только после получения росписи нарушителя пойдет фактический отсчет времени на уплату штрафа. Если вы вовсе не дружите с почтой или не живете по месту прописки, «ценную» бандероль вы не получите никогда!

Руководство ГАИ утверждает, что при неуплате штрафа ваш автомобиль не пройдет техосмотр. Но ответственность за нарушение не должен нести автомобиль или его владелец. Кроме того, никто не запрещает проходить техосмотр людям, которые имеют доверенность на право пользования вашим автомобилем (они могут даже не иметь водительского удостоверения). И они, в данном случае, не обязаны нести ответственность за нарушения третьих лиц, в том числе владельцев транспортных средств. А если все же возникнет проблема при прохождении техосмотра, она легко снимается судебным решением или предписанием прокурора об устранении нарушения закона.

И еще один немаловажный момент. Известны случаи, когда «письма счастья» содержали только постановление о наложении штрафа и намек на то, что с фотографией, являющейся доказательством совершенного нарушения, можно будет ознакомиться в суде. Это грубейшее нарушение законодательства, поскольку Ст. 258 КоАП неоднозначно говорит о том, что нарушителю вместе с постановлением высылаются материалы видео-, фото- и т.д. съемок.

. Впрочем, смекалистые автолюбители уже предлагают многочисленные варианты решения проблемы фотофиксации с помощью различных технических средств. В странах, где фотофиксация существует уже не один десяток лет, такие средства существуют в большом количестве. Начиная с фотоотражаю-ших спреев и заканчивая электронными приспособлениями. Но более подробно мы остановимся на них в разделе, посвященном вашей защите при нарушениях скоростного режима движения.

Расскажем подробнее о зарубежном опыте фотофиксации правонарушений на дорогах. В Европе, в основном, наличие камеры с фотофиксацией на конкретном участке дороги предваряет предупреждающий знак. В Германии и Финляндии он, например, устанавливается за 300-500 м до места расположения камеры. Кстати, иногда знаки устанавливают в качестве профилактики правонарушений - камеры или радара в указанном месте может не оказаться.

В Англии использование радаров регулируется законом о защите информации, исходя из которого, камеры должны находиться на видном месте, а их месторасположение должно обозначаться соответствующим знаком. Но эти условия стали соблюдаться далеко не сразу. Только в 2001 году британские автолюбители благодаря поддержке Национальной автомобильной ассоциации добились того, чтобы все радары приобрели ярко-желтую окраску и перед ними были установлены предупреждающие знаки. Автовладельцы, прежде всего, оперировали тем фактом, что несанкционированная видеосъемка нарушает права человека. Нынче о камерах и радарах, расположенных на дорогах с ограничением скорости 64 км/ч, необходимо предупреждать не менее, чем за 60 метров. Если участок дороги позволяет ехать быстрее, то водитель должен узнать о фотокамере за 100 метров. В 2005 году Ассоциация автолюбителей опубликовала официальную карту, на которой значились все 5 тысяч фоторадаров Великобритании, и купить ее можно было в любом книжном магазине. Издатели карты камер вовсе не призывали водителей нарушать правила и превышать скорость. По их мнению, знание мест расположения камер позволило бы избежать опасных ситуаций на дорогах, когда водитель, заприметив камеру, резко бьет по тормозам.

На Кипре автомобилистам также удалось отстоять свои права. Они обвинили полицию в том, что она желает лишь пополнить государственную казну, а вовсе не беспокоится за безопасность на дорогах. После волны недовольств, связанных с фотофиксацией правонарушений в 2000 году, парламент принял-таки поправку к закону о дорожном движении, которая обязывала установить предупреждающие водителей знаки о том, что впереди их ожидает полицейский фото-видео радар. И месторасположение этих камер должно было фиксироваться знаком, находящимся не менее чем за 2,5 км от камеры.

В Италии также был принят закон о том, что на дорогах должны находиться знаки, предупреждающие водителей о приближении к участку, где ведется автоматическая фиксация скорости.

Во Франции предупреждающие знаки должны быть установлены за 200 метров до того участка дороги, где должна располагаться камера фотофиксации.

Немецкие автомобилисты, несмотря на идеальные дороги, где практически отсутствуют скоростные ограничения, тоже борются за свои права. Они убеждают власти в том, что вспышки фотокамер в темное время суток создают аварийную ситуацию на дорогах, ослепляя несущихся на скорости водителей. А для снижения эффективности фоторадаров они нелегально приобретают за 500 евро специальное устройство, которое посылает в камеру поток света, в результате чего на экране полицейского радара остается только белое пятно.

ФИКСАЦИЯ НАРУШЕНИЙ ИНСПЕКТОРОМ ГАИ

На месте совершения нарушения ПДД инспектор ГАИ вручает водителю постановление о выплате соответствующего штрафа.

Если водитель не согласен с вынесенным постановлением, он должен требовать составления протокола об административном правонарушении. Протокол составляется в двух экземплярах, один из которых вручается водителю. На его основании происходит обжалование постановления о наложении административного взыскания. На это отводится всего десять дней!

ВНИМАНИЕ! Обжалуя постановление инспектора ГАИ, вы обратились в суд. Внимательно следите за процедурой извещения вас о дате рассмотрения дела. Если суд не присылает повестку либо присылает без уведомления, что равносильно неприсыланию и таким образом не уведомляет вас о дате рассмотрения дела, он нарушает ст. 268 КоАП, чем делает свое решение незаконным и дает вам возможность через прокуратуру его опротестовать. А учитывая, что срок административной ответственности всего 2 месяца, то даже если вы были 100 раз неправы, судить вас заново уже невозможно по закону.

ОБЖАЛОВАНИЕ РЕШЕНИЯ ИНСПЕКТОРА ГАИ

Для чего это нужно? Дело не только в размере штрафов, платить которые «просто так» мало кому захочется. Но и в том, что за совершение ряда нарушений повторно в течение года предусмотрены дополнительные наказания: увеличение суммы штрафа, лишение права управления транспортным средством, общественные работы.

Следовательно, каждое нарушение для вас будет на вес золота и обжаловать каждое постановление необходимо хотя бы для того, чтобы следующее не оказалось «повторным»! Для этого необходимо использовать все шансы.

ПОМНИТЕ! Принимать эти меры необходимо быстро - не позднее 10 дней после вынесения постановления. Иначе жалоба не будет удовлетворена из-за пропуска срока. А пропуск срока на обжалование нужно будет обосновать уважительными причинами.

Обжаловать постановление можно тремя путями:

1. Через непосредственного начальника инспектора ГАИ, вынесшего постановление о наложении админвзыскания.

2. Через обращение в суд.

3. Через обращение к прокурору.

Первый вариант, честно говоря, очень сомнительный. Практика показывает, что начальник не будет отменять решение своего подчиненного в силу целого ряда причин. Мы не будем о них говорить - сами догадаетесь.

Для обращения в суд необходимо иметь копии постановления и протокола. Обратите внимание на очень существенный момент. В соответствии со ст. 19 Кодекса административного судопроизводства Украины, «...административные дела рассматриваются административным судом по месту нахождения ответчика». В случае обжалования ответчиком будет являться должностное лицо - инспектор ГАИ. Именно этим пунктом может воспользоваться недобросовестный работник ГАИ, рассказывая вам, что в суд лучше не обращаться, что это будет хлопотнее и дороже, дешевле оплатить штраф. У вас при этом откроется перспектива поездок на судебные заседания в другой регион, потеря времени, расходы на бензин, проживание, содержание адвоката и т.д.

ПОМНИТЕ! Упомянутая статья Кодекса имеет и другой пункт: «Административные дела по поводу обжалования правовых актов индивидуального характера, а также действий или бездействий субъектов властных полномочий, которые касаются интересов конкретного лица, решаются административными судами по месту проживания (пребывания, нахождения) истца».

Упреждая возможные недоразумения по данному вопросу, мы настоятельно рекомендуем - в своих пояснениях к протоколу об административном нарушении, который составит работник ГАИ, сделайте дополнительную запись: «... с выводами инспектора ГАИ не согласен, ПДД не нарушал. Для окончательного решения вопроса об административной ответственности прошу материалы дела направить на рассмотрение в суд по месту моего жительства (пребывания, нахождения)».

А что же вас ожидает в суде? Чем же будет руководствоваться суд при рассмотрении дела? Ответ содержится в документе, который называется «Про практику застосування судами Украши законодавства у справах про деяю злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатаци транспорту, а також про адшшстративш правопорушення на транспорт!» и утвержден Постановлением №14 Пленума Верховного суда Украины 25 декабря 2005 года. В пункте 24 черным по белому сказано:

-Обратить внимание судов на недопустимость упрощенного подхода к судебному разбирательству дел об административных правонарушениях на транспорте и игнорированиях прав лиц, которые привлекаются к ответственности, потерпевших, их законных представителей и защитников.

- Суды должны неуклонно выполнять требования ст. 268 КоАП относительно рассмотрения дела об административном правонарушении в присутствии лица, которое привлекается к административной ответственности.

При отсутствии такого лица рассмотрение дела возможно лишь в случаях, когда имеются сведения о своевременном его извещении о месте и времени рассмотрения дела, и если от него не поступило ходатайство о его отсрочке.

- При рассмотрении дел отмеченной категории необходимо выяснять все обстоятельства, перечисленные в статьях 247 и 280 КоАП, в том числе путем допроса свидетелей и назначения экспертиз.

- Содержание постановления судьи должно отвечать требованиям, предусмотренным статьями 283 и 284 КоАП. В ней, в частности, нужно привести доказательства, на которых основывается вывод о совершении лицом административного правонарушения, и отметить мотивы отклонения других доказательств, на которые ссылался правонарушитель, или его доводов.

- Признать правильной практику тех судей, которые мотивированными постановлениями возвращают протоколы об административных правонарушениях, составленные неуполномоченным на то должностным лицом или без соблюдения требований ст. 256 КоАП, соответствующему правоохранительному органу для надлежащего оформления».

Обратите внимание - последний пункт, как раз и говорит о правильности составления протокола, на которую мы обращали ваше внимание.

Дело может и не дойти до суда, если вы обратитесь в прокуратуру с жалобой на действия инспектора ГАИ и вынесенное постановление. В соответствии со Ст. 250 КоАП, именно прокуратура осуществляет надзор за соблюдением законов при производстве дел об административных нарушениях, к которым и относится нарушение водителем ПДД. Прокурор или его заместитель, осуществляя надзор, имеют право:

- Знакомиться с материалами дела;

- Проверять законность действий должностных лиц при производстве дела;

- Принимать участие в рассмотрении дела;

- Делать выводы по вопросам, которые возникают во время рассмотрения дела;

- Проверять правильность применения соответствующими органами мер воздействия за административные нарушения;

- Опротестовывать постановления и решения по жалобе;

- Останавливать исполнение постановлений.

Во многих случаях ваше обращение с жалобой к прокурору может быть более эффективным.

Какой путь обжалования выбрать - суд или прокурора? Правильную оценку выбора пути лучше сделать с помощью квалифицированного юриста, с учетом всех обстоятельств дела.

КТО НЕСЕТ ОТВЕТСТВЕННОСТЬ ЗА СОСТОЯНИЕ ДОРОГ?

При обсуждении вопроса об ужесточении наказания водителей за нарушение ПДД большинство депутатов ссылались на практику европейских стран. А вот в Германии.. .А вот в Англии... А вот в Европе... Это прекрасно, что мы стремимся к стандартам цивилизованных стран. Но почему это касается только размеров штрафов? Почему депутаты забывают о качестве европейских дорог? Неужто они там не были?

Иностранцы, оказавшиеся в Украине впервые, поражаются нашим дорогам. Скажем вернее - ужасаются. Им вообще не понятно, как наши водители могут ездить по таким дорогам. Помните, в начале 90-х представительства иностранных компаний в Украине отказались оплачивать дорожный сбор, мотивируя это тем, что нельзя платить за то, чего нет.

Несчастный украинский водитель... Ему надо иметь не одну пару глаз, чтобы правильно ориентироваться на дороге, да еще выполнять требования дорожной разметки и знаков. Он не знает, на что обращать внимание в первую очередь - на знаки или ямы на дорогах? Выбирает ямы, потому что ремонт автомобиля стоит дороже штрафов.

Каждый из нас постоянно сталкивается с ситуацией безобразного состояния дорог, неудобства размещения дорожных знаков или необоснованностью их установки. Прямая, ровная дорога, а знак ограничивает скорость до 40 км/час. Инспекторы ГАИ в таких случаях говорят: «Не мы устанавливаем знаки». А кто же? Кто и какую ответственность должен нести за это?

В соответствии с Законом Украины «О дорожном движении» каждая дорога имеет собственника. Статья 24 этого закона четко говорит о том, что собственник несет ответственность, в том числе и уголовную, за создание опасных условий на дорогах, особенно если произошло ДТП.

Вы должны четко понимать различие между собственниками. За дороги общегосударственного значения (все, что между городами) отвечает Государственная служба автомобильных дорог Украины. За дороги внутри городов отвечают коммунальные предприятия органов местного самоуправления. К примеру, в Киеве это коммунальная корпорация «Киевавтодор».

Законодатель, увеличивая ответственность водителей за нарушение ПДД, установил ее и для собственников дорог (Ст. 140 КоАП). Так вот, за нарушение норм и стандартов при содержании дорог, о которых мы будем рассказывать ниже, на должностных лиц может быть наложен штраф, аж в 1360 грн. Если в результате таких нарушений создалась аварийная обстановка или повреждение транспортного средства, собственник дороги может получить дополнительно административный арест до 10 суток.

Что касается уголовной ответственности собственников дорог за плохое их содержание, разъяснение дается в Постановлении Пленума Верховного Суда Украины №14 от 23.12.05 г., Ст. 14: «общественно опасные деяния, предусмотренные ст. 288 Уголовного Кодекса Украины, заключаются в нарушении правил, норм и стандартов при строительстве, реконструкции, ремонте или содержании дорог, улиц, железнодорожных переездов, иных дорожных сооружений (к примеру, отключение уличного освещения в темное время суток). Субъектами такого преступления являются должностные лица дорожно-эксплуатационных служб.

ПОМНИТЕ! Прежде чем соглашаться с тем, что вы допустили нарушение ПДД, внимательно проанализируйте состояние дороги, дорожных знаков и разметки. Вполне возможно, что они не соответствуют существующим нормам и стандартам и послужили причиной допущенного вами нарушения. Стандарты в дороге или при общении с сотрудником ГАИ вы изучать не будете. Поэтому главная ваша задача - доказать, что виной допущенного нарушения ПДД является дорожная обстановка: плохое состояние дороги, затертая дорожная разметка, неясный сигнал светофора (затемненный в лучах солнечного света) или знак, расположенный в невидимом для вас месте. В этом случае ответственность должна быть переложена на руководителей дорожно-эксплуатационных служб. А у инспектора ГАИ обязательно поинтересуйтесь, кто отвечает за содержание дороги, на которой он вас остановил, и подробно запишите услышанную информацию в свой блокнот.

V. ЧТО ДЕЛАТЬ, ЕСЛИ ПРИШЛОСЬ НАРУШИТЬ?

Правила есть правила. Выполнять их необходимо в целях собственной же безопасности. Наверняка вам приходилось слышать: «Из любого правила есть исключения». Свои исключения есть и в ПДД. И это неслучайно. Ведь безопасность вашего движения зависит не только от того, насколько вы являетесь дисциплинированным водителем, но и от состояния дороги, поведения других участников дорожного движения. Именно поэтому правила оговаривают единственный случай исключения из них.

ПОМНИТЕ! Ст. 16 Закона Украины «О дорожном движении» и п.2.14. ПДД дают вам право отступать от требований законодательства «в условиях действия непреодолимой силы или когда другими средствами невозможно предотвратить собственную гибель или увечье граждан».

Дополняет этот единственный случай и Ст. 18 КоАП: «Не является административным правонарушением действие, если оно совершено в состоянии крайней необходимости, то есть для устранения опасности, которая угрожает собственности, правам и свободам граждан, если эта опасность, при данных обстоятельствах, не могла быть устранена другими способами и если причиненный вред является менее значительным от возможного».

Невозможно избежать наказания, если у вас отсутствуют документы на автомобиль и его управление, на автомобиле отсутствуют номерные знаки, либо они поддельны, либо номера агрегатов автомобиля несоответствуют документам или перебиты. Санкции за эти виды нарушений вы найдете в полной таблице Штрафов, которая находится в Приложении. В таких случаях мы бессильны давать какие-либо РЕКОМЕНДАЦИИ и остановимся лишь на наиболее распространенных видах нарушений ПДД.

Какие же наказания ожидают водителей?

Мы рассмотрим только те виды нарушений, которые наиболее часто вызывают недоразумения между водителями и сотрудниками ГАИ. Мы проанализируем возможные причины и дадим РЕКОМЕНДАЦИИ для ведения процессуального поединка с инспектором ГАИ.

Сразу же оговоримся: в отличие от законов и ПДД, наши РЕКОМЕНДАЦИИ не носят исключительный характер. Каждый случай общения водителя с инспектором ГАИ является уникальным, и его исход зависит от множества факторов: настроения водителя и инспектора ГАИ, взаимные их антипатии или симпатии, погодные условия, время суток, сам автомобиль, окружающая обстановка и т.д. и т.п.

Но при всем этом неизменным останется одно правило: будьте вежливы при общении с сотрудниками ГАИ, не пытайтесь показывать им свою «крутизну», всегда сохраняйте спокойствие. Вы должны научиться разговаривать «процессуальным языком». Мы даем вам для этого все возможности. Стройте свое общение с инспектором ГАИ на трех «китах»:

1) Смело приводите аргументы и доказательства своей правоты. Бытующее мнение о том, что спорить с инспектором бесполезно, является ошибочным.

2) Внимательно относитесь к заполнению протокола об административном правонарушении. В отличие от сотрудника ГАИ, для вас это «сильное звено» и ваша защита в будущем.

3) Обязательно обжалуйте постановление и не пропускайте установленные законом сроки его обжалования.

УПРАВЛЕНИЕ ТРАНСПОРТНЫМИ СРЕДСТВАМИ С НЕИСПРАВНОЙ ТОРМОЗНОЙ СИСТЕМОЙ, С НЕИСПРАВНЫМ РУЛЕВЫМ УПРАВЛЕНИЕМ, С НЕИСПРАВНЫМИ СВЕТОВЫМИ ПРИБОРАМИ, ПЕРЕОБОРУДОВАННЫМИ С НАРУШЕНИЯМИ ТРЕБОВАНИЙ ПДД, НЕ ПРОШЕДШИМИ ТО

Штраф составляет от 340 до 425 грн. При повторном нарушении - лишение прав на 3-6 месяцев или административный арест на 5-10 суток.

Для любого водителя этот вид правонарушений является наиболее опасным. Как с точки зрения личной безопасности, так и с точки зрения административной ответственности, - штраф, наложение запрета на эксплуатацию транспортного средства, административный арест. Санкции достаточно жесткие. И это правильно. Неисправный автомобиль представляет большую опасность для всех участников движения!

Как мы уже говорили, инспектор ГАИ может наложить временный запрет на эксплуатацию такого автомобиля изъятием талона технического осмотра, путем блокировки колес или отправкой его на штрафплощадку. Такая мера наказания, как снятие номерных знаков, в действующем законодательстве уже отсутствует.

Как же вам необходимо вести себя, чтобы избежать не только штрафа, но и срыва своих планов или, к примеру, испорченного отпуска? Самый главный совет - следите за исправностью автомобиля! Но даже при этом вы не застрахованы от недоразумений при общении с сотрудником ГАИ на дороге. О них мы и расскажем в этом разделе.

ПОМНИТЕ! Перечень неисправностей, при наличии которых эксплуатация транспортных средств запрещается, приведенный в п.31.4 ПДД, является исключительным. Ни при каких других неисправностях сотрудники ГАИ запретить эксплуатацию транспортного средства не могут.

На деле именно здесь таится почва для конфликтов. Обвинять в них какую-то одну сторону едва ли возможно: и сотрудники ГАИ, бывает, пытаются запретить эксплуатацию транспортного средства по явно надуманным причинам, и автомобили на дорогах попадаются в таком состоянии, что диву даешься - как они еще не развалились на части прямо во время движения.

Что касается сотрудников ГАИ, то некоторые из них, пытаясь запретить эксплуатацию транспортного средства при отсутствии неисправностей, перечисленных в п.31.4 ПДД, ссылаются на п.31.1 Правил. Данный пункт говорит о том, что «техническое состояние транспортных средств и их оборудование должны соответствовать требованиям инструкций предприятий-производителей».

Например, заводом-изготовителем установлен на автомобиле радиоприемник. А вы сняли его и поставили музыкальный центр с DVD-проигрывателем. По сути - это несоответствие... Так что же, из-за этого эксплуатацию запрещать? Да и какая в замене приемника опасность для движения?

Приведем еще несколько примеров.

Например, у инспектора претензии по поводу ржавых колесных дисков автомобиля. Здесь нужно сослаться на п.31.4.5 ПДД, где предусмотрено, что основанием для запрета эксплуатации могут быть только отсутствие болта или гайки крепления или трещины дисков и ободов колес. Трещины, но никак не поверхностная коррозия.

Инспектор считает, что недопустимо наличие трещин на лобовом стекле автомобиля. В этом случае нужно сослаться на п.31.4.7 ПДД. Там указано, что эксплуатация транспортного средства запрещается, когда предусмотренных конструкцией стекол вообще нет или же на стекла установлены дополнительные предметы, ограничивающие обзорность с места водителя и уменьшающие прозрачность. Между тем, трещина не является дополнительным предметом (и едва ли ограничивает обзорность), а ее наличие само по себе указывает на то, что стекло на месте. Поэтому оснований для запрета эксплуатации нет и в этом случае.

Инспектор считает недопустимым отсутствие брызговиков. Это справедливо только для случая, когда они предусмотрены конструкцией транспортного средства, если же (как на многих автомобилях иностранных марок) изготовителем они не предусмотрены и не устанавливаются, транспортное средство может эксплуатироваться.

Инспектор обнаружил незначительное подтекание масла из двигателя и полагает, что в таком состоянии автомобиль эксплуатировать нельзя. Нужно предложить ему найти упоминание об этой неисправности в п.31.4 ПДД. Там он таковой не найдет, поскольку повод к запрету эксплуатации - негерметичность топливной системы, а не системы смазки двигателя (п.31.4.6). А следовательно, оснований для наложения запрета на эксплуатацию автомобиля нет!

И таких примеров можно привести сколько угодно.

ВНИМАНИЕ! Особые претензии со стороны инспектора ГАИ могут вызвать элементы тюнинга автомобиля. Поэтому, прежде чем тратить на него деньги, внимательно проанализируйте возможные последствия.

ПОМНИТЕ! Запретить эксплуатацию автомобиля инспектор ГАИ может только при наличии неисправностей, предусмотренных п.31.4 ПДД. Потому перечень этих неисправностей всегда надо иметь под рукой, и аргументировано применять в случае конфликта с сотрудниками ГАИ.

Что делать, если в подобной ситуации убедить инспектора ГАИ в своей правоте не удалось?

Выполняйте наши РЕКОМЕНДАЦИИ:

1) Если составляется протокол об административном правонарушении за управление транспортным средством с неисправностью, при которой его эксплуатация Не запрещена.

В своем пояснении в протоколе пишите: «Протокол составляется в связи с... (укажите неисправность, привлекшую внимание инспектора). Данная неисправность не является такой, при наличии которой эксплуатация транспортного средства запрещена на основании п.31.4 ПДД (далее указать, почему именно). Поэтому считаю, что в нарушении ПДД я невиновен, а протокол составлен неправомерно».

2) Если инспектор ГАИ прибегает к временному запрету на эксплуатацию транспортного средства путем изъятия техталона, без которого невозможно пользоваться автомобилем.

Вы должны точно узнать у инспектора, в каком подразделении он служит и где будет находиться техталон. После чего следует немедленно явиться туда, предварительно написав на имя руководителя этого подразделения заявление. В нем нужно изложить обстоятельства происшедшего: фамилию и номер нагрудного жетона сотрудника ГАИ; где он задержал вас; неисправность, в связи с наличием которой был изъят талон техосмотра; незаконность запрета эксплуатации автомобиля в связи с данной неисправностью. В заявлении нужно изложить просьбу вернуть техталон в связи с незаконностью его изъятия и необходимостью дальнейшей эксплуатации автомобиля.

С этим заявлением нужно обратиться к руководителю подразделения ГАИ, а в его отсутствие - к заместителю или дежурному по подразделению. Скорее всего, последует команда вернуть техталон.

Если этого не произойдет, Вы имеет полное право обратиться в суд за возмещением материального и морального ущерба, причиненного незаконным запретом эксплуатации автомобиля.

3) Если инспектор ГАИ прибегает к временному запрету на эксплуатацию транспортного средства путем блокировки колес или путем доставки его на штрафплощадку.

По нашему мнению, это наиболее маловероятный вариант развития событий. Во-первых, вас никто не может обязать доставлять свой автомобиль на штрафплощадку самостоятельно. Пусть инспектор ГАИ вызывает эвакуатор, за свой счет. Если все же это произошло, Вы должны обязательно оспорить протокол и после этого забрать свой автомобиль, максимум через трое суток. Более этого срока его не имеют права удерживать. Подробно об этой процедуре мы вам уже рассказывали.

Но это еще не все тонкости вопроса.

Некоторые неисправности, при которых эксплуатация транспортных средств запрещается, выражаются в точных значениях определенных параметров. Например, величина уклона, на котором должен удерживать транспортное средство стояночный тормоз, люфт в рулевом управлении, остаточная высота рисунка протектора шин и т.п.

Изредка встречаются ситуации, когда все ясно и без измерений. Например, шина вообще не имеет никакого рисунка протектора, напоминая скорее гоночный «слик». Но если рисунок протектора присутствует, рулевое управление работоспособно и т.д., для выяснения, имеется ли запрещенная неисправность, однозначно нужны измерения.

Поэтому инспектору ГАИ, предложившему, к примеру, покачать рулем, задайте очень простой вопрос: «А у вас есть люфтомер?». Если прибор отсутствует, а наличие неисправности определяется «на глазок», такая, с позволения сказать, диагностика не может быть ни поводом к запрету эксплуатации, ни доказательством по делу об административном правонарушении.

Это касается и определения степени прозрачности тонированных стекол, если только с первого взгляда не видно, что они зеркальные, применение которых запрещено п.31.4.7 ПДД.

Если сотрудник ГАИ предложил на уклоне затянуть стояночный тормоз, чтобы проверить, удерживает ли он транспортное средство, можно заявить, что нет никаких доказательств того, что крутизна этого уклона соответствует значениям, указанным в п.31.4.1 ПДД, - 16 градусов. Едва ли у инспектора окажется при себе уровень, чтобы проверить это.

И вообще, опыт показывает, что на дороге у инспектора ГАИ соответствующее измерительное оборудование оказывается редко. А без применения такого оборудования определить наличие многих неисправностей невозможно.

Если инспектор все же начнет составлять протокол об административном правонарушении, то в объяснении пишите: «Считаю, что факт наличия неисправности не установлен, т.к. ввиду отсутствия соответствующих измерительных приборов, измерения... (указать параметр) не проведены».

Но даже если измерительное оборудование у инспектора имеется, не все так просто. Ведь для того, чтобы результаты измерений не вызывали сомнений в своей достоверности, нужно, чтобы сами средства измерения соответствовали всем необходимым требованиям.

Каковы же требования к такому измерительному оборудованию?

Они определяются Законом Украины «О метрологии и метрологической деятельности». Согласно ст. 4 Закона, в числе прочих задач метрологической системы, - защита граждан от недостоверных результатов измерений и обеспечение основ единства измерений в государстве.

Согласно ст. 9 Закона, средства измерительной техники могут использоваться, если они соответствуют требованиям по точности, установленным для этих средств, в определенных условиях их эксплуатации и только при условии, что они прошли поверку или государственную метрологическую аттестацию. Результаты аттестации и калибровки оформляются соответствующими документами. Наличие документов об аттестации, поверке или калибровке - это залог того, что результаты измерений точны. Без этого их просто нельзя применять в качестве доказательства по делу.

О наличии таких документов нужно задать вопрос инспектору, применяющему соответствующие средства измерительной техники. Часто их у него не оказывается.

ВНИМАНИЕ! При использовании сотрудниками ГАИ каких либо измерительных приборов (включая радар скорости), требуйте документы, выданные государственной метрологической службой о допуске этих приборов к проведению конкретных замеров. Обращайте внимание на характеристики погрешностей в измерениях.

Все дело в том, что в соответствии ч. 3 ст. 10 Закона «О метрологии...» результаты измерений могут быть использованы при условии, что известны соответствующие характеристики погрешностей в измерениях. Об этом же можете задать вопрос инспектору ГАИ. Если он не сможет ответить на этот вопрос, это уже повод к тому, чтобы результаты измерений не могли быть использованы. Как для запрета эксплуатации транспортного средства, так и в качестве доказательства при рассмотрении в суде дела об административном правонарушении.

При составлении протокола в этом случае укажите в пояснениях к нему: «Измерения проведены с нарушениями: средство измерительной техники (укажите, какое) не снабжено документами метрологической аттестации, поверки либо калибровки. Лицо, проводившее измерения (сотрудник ГАИ), не смогло сообщить характеристики погрешностей в измерениях, т.е. они ему неизвестны. Все эти обстоятельства, согласно ст.ст.1, 2,4, 9, 10, 15, 18, 19, 29, Закона Украины «О метрологии и метрологической деятельности», препятствуют проведению измерений. По указанной причине измерения, проведенные с нарушениями законодательства, не могут служить источником доказательств по делу об административном правонарушении».

Далее следует процедура обжалования постановления, о которой вы уже знаете.

И ПОМНИТЕ! На сегодняшний день водитель не обязан предоставлять свой автомобиль инспектору ГАИ для проверки его технического состояния.

НАРУШЕНИЕ ПРАВИЛ ПОЛЬЗОВАНИЯ РЕМНЯМИ БЕЗОПАСНОСТИ

Штраф составляет от 51 до 85 грн.

В целях вашей же безопасности ремнями лучше все-таки пользоваться. На трассе - однозначно! Но случаи бывают разные. К примеру, вы совершаете покупки в магазинах и до ближайшего надо проехать всего 500 метров. И тут вас останавливает инспектор ГАИ.

Выполняйте наши РЕКОМЕНДАЦИИ:

1) На обвинение, что вы не пристегнуты ремнем безопасности, отвечаете: «Ремнем безопасности необходимо пользоваться при движении, а моя машина стоит. Я отстегнулся только что, пока вы шли ко мне, и сделал это для того, чтобы достать документы. В остановившейся машине и водитель, и пассажир не обязаны быть пристегнутыми».

2) Если же инспектора не удовлетворяют ваши доводы, настаивайте на составлении протокола, с обязательным указанием свидетелей, которые видели, что в момент движения вы не были пристегнуты ремнями безопасности.

ПОМНИТЕ! Отсутствие ремня безопасности дает повод инспектору ГАИ для остановки вашего автомобиля. А за этим могут последовать и проверка документов и осмотр автомобиля и т.д. и т.п.

ПРЕВЫШЕНИЕ УСТАНОВЛЕННЫХ ОГРАНИЧЕНИЙ СКОРОСТИ ДВИЖЕНИЯ БОЛЕЕ ЧЕМ НА 20 KM/ЧАС И 50 КМ/ЧАС

Штраф составляет в первом случае от 255 до 340 грн, во втором - от 510 до 680 грн, или общественные работы на 30-40 часов. Если при этом возникла аварийная ситуация - штраф увеличивается от 680 до 850 грн. Или лишение права управления на 6-12 месяцев.

Постановлением № 395 от 22.04.2009 Кабмин внес изменения в п.12 ПДД, упорядочил скоростной режим на дорогах, чем сделал большой подарок водителям. Обратите внимание, что изменения касаются только дорог за пределами населенных пунктов. На автомагистралях - 130 км/ч, на автодорогах с отдельными проезжими частями - 110 км/ч. Отлично, - рассудят водители, - ведь большинство наших дорог имеют отдельные полосы для движения в разных направлениях и по большинству из них смело можно двигаться 110 км/ч. Да плюс к этому официальные 20 км/ч. Вот это да!

Сразу предупреждаем - осторожно, ЭТО ЛОВУШКА!

Все дело в том, что скорость 110 км/час разрешена только на участках дорог не только с отдельными проезжими частями, но и отделенных одна от одной разделительной полосой. Обратите ВНИМАНИЕ на определение этого термина в ПДД: разделительная полоса - выделенный конструктивно или с помощью сплошных линий дорожной разметки 1.1 или 1.2 элемент автомобильной дороги, разделяющий смежные проезжие части.

1.1 (узкая сплошная линия) - разделяет транспортные потоки противоположных направлений и обозначает границы полос движения на дорогах; обозначает границы проезжей части, въезд на которые запрещен; обозначает границы мест стоянки и край проезжей части дорог, не отнесенных по условиям движения к автомагистралям;

1.2 (широкая сплошная линия) - обозначает край проезжей части на автомагистралях или границы полосы для движения маршрутных транспортных средств. В местах, где на полосу маршрутных транспортных средств разрешен заезд другим транспортным средствам, эта линия может быть прерывистой.

Теперь мы сделаем небольшие пояснения. Инициатива Кабмина заслуживает похвалы, но хотели сделать хорошо, а получилось - как всегда. Вспоминаем наши дороги. Большинство из них имеет прерывистую осевую линию, которая, исходя из формулировки Постановления, не разрешает движение со скоростью более 90 км/ч. А вот в местах ограниченной видимости осевая прерывистая превращается в сплошную - можно жать на педаль газа. Где же логика?

Но в Постановлении №395 есть и приятная новость, которая может положить конец случаям необоснованного ограничения скорости на дорогах. Возможно, наши дети уже не будут вспоминать анекдот «Товарищ капитан, выдайте мне знак «сорок», а то сын женится». В Правилах дорожного движения появился новый пункт - 2.10, где четко сказано:

- «Дополнительные ограничения скорости движения могут быть установлены исключительно в случае проведения ремонтных работ вместе с предупреждающим знаком 1.37 «Дорожные работы».

- В случае, когда знаки ограничения скорости установлены без проведения дорожных работ или оставлены после их завершения, водитель не может быть привлечен к ответственности за превышение установленных ограничений скорости движения.

- Обязательным является установка дорожных знаков 3.30 «Конец ограничения максимальной скорости» и 3.32 « Конец зоны ограничения максимальной скорости» на расстоянии не более 2-х километров от места установки знака ограничения скорости движения».

А теперь возвращаемся к вопросу о том, что же делать, если вас обвиняют в нарушении скоростного режима. Превышение разрешенной скорости движения - одно из самых распространенных нарушений, которое наиболее часто вызывает претензии со стороны сотрудников ГАИ. И не только!.. Именно здесь возникает наиболее распространенный вид фальсификации правонарушений, потому что не все водители знают тонкости украинского законодательства. Сотрудники ГАИ с удовольствием этим пользуются. Вы должны знать эти особенности и пользоваться ими с момента остановки вашего автомобиля инспектором ГАИ.

Итак, об особенностях:

1) Как мы уже поясняли, любая аппаратура для измерения, в том числе и скорости движения транспортных средств (назовем ее привычным словом «радар»), должна отвечать требованиям Закона Украины «О метрологии и метрологической деятельности». Без этого все измерения нелегитимны и использоваться в качестве доказательства не могут. На деле же иногда водителю предъявляют показания радара и он добровольно сознается в своем нарушении, со всеми вытекающими последствиями.

А если на радар нет документов, проверку в органах метрологии он не прошел, допуска к использованию в Украине не получал, на нем отсутствуют или нарушены пломбы? Во всех этих случаях результаты измерений в качестве доказательства использоваться не могут. Поэтому ваша главная задача - проверить легитимность использования прибора, показания которого, по мнению инспектора ГАИ, являются бесспорным доказательством вашей вины.

2) Любой прибор имеет погрешность измерений. Вы двигаетесь на участке с ограничением скорости 60 км/ч. За превышение скорости до 20 км/ч ответственность законодательством не предусмотрена. Вас останавливают и обвиняют в превышении скорости на основании показаний прибора - 82 км/ч. Вы должны уточнить погрешность радара. Если погрешность неизвестна, то по требованиям того же Закона «О метрологии и метрологической деятельности» использование результатов измерений вообще невозможно. Добавьте к этой цифре погрешность спидометра собственного автомобиля. Желательно выяснить ее заранее. Вполне возможно, что суммарная погрешность окажется выше допущенного превышения скорости.

Водители часто не знают этого и добровольно соглашаются с неправомерными обвинениями инспектора ГАИ.

3) Иногда сотрудники ГАИ используют в качестве доказательства радар со встроенным секундомером. Измерения такого прибора вообще не могут являться доказательством вашей вины. Эффект рассчитан на ваше добровольное признание. Никто и никогда не сможет точно сказать, сколько прошло времени с момента начала измерения, скажем, 40 секунд или 50. Между тем, на скорости 80 км/ч это означает разницу более чем в 200 м дистанции. Возможно, измерена скорость транспортного средства, двигавшегося на таком расстоянии впереди или сзади вас?

4) Еще один важный момент. Большинство приборов, стоящих сегодня на вооружении ГАИ, позволяют инспектору предъявить водителю «голые» цифры скорости, но не предоставляют доказательств принадлежности измеренной скорости именно вашему автомобилю. Между тем, на приборе может отразиться скорость более массивного или движущегося с большей скоростью транспортного средства. Отсутствие же доказательств принадлежности этой скорости конкретному транспортному средству не позволяет использовать измерение при обвинении против его водителя. Поэтому если вам предъявляются такого рода показания прибора, можете, как говорится, с чистой совестью указать в протоколе на то, что вы двигались в транспортном потоке и доказательства принадлежности измеренной радаром скорости именно вашему автомобилю отсутствуют.

ПОМНИТЕ! Если за превышение скорости на вас составляется постановление о наложении административного взыскания, вы должны внимательно проанализировать все вышеизложенные особенности и отразить их в своих объяснениях в протоколе. Если инспектор ГАИ отказался показать вам документы на средства измерительной техники, можете в пояснениях добавить, что «документы на средство измерительной техники инспектор показать отказался, в результате чего законность применения прибора проверить не удалось».

После этого заявляйте в суде ходатайство о закрытии дела за отсутствием состава правонарушения, мотивируя его тем, что надлежащих и собранных без нарушения Закона доказательств превышения скорости в деле нет.

Ситуация на дорогах меняется, Госавтоинспекция оснащается более современными измерительными приборами с функцией фотофиксацией. Знакомьтесь - скандально известное устройство нового поколения «Визир». Учитывая актуальность вопроса, расскажем более подробно об этом приборе. Радиолокационный видеозаписывающий измеритель скорости - таково полное название прибора, который в последнее время наводит страх практически на всех без исключения автомобилистов Украины. Большинство из них безоговорочно принимают показания прибора в качестве доказательства допущенного нарушения. По сути, это гибрид радара и цифрового фотоаппарата. В приборе используется допплеровский когерентный радар частотой 24,15 ГГц. С виду он напоминает ручной радар, определяющий скорость. Инспектор легко может держать его одной рукой. Небольшая коробочка с дисплеем не только фиксирует все нарушения, но и выдает информацию о машине. Прибор может работать в двух режимах: контроль с измерением скорости и контроль без измерения скорости.

В первом случае с помощью функции «Радар» инспектором задается порог скорости. Если измеренная скорость больше установленного порога, прибор сделает снимок одного кадра или начнет видеозапись. Именно эта функция прибора расценивается инспекторами ГАИ как автоматическая и используется ими для вынесения заочных «приговоров» нарушителям через рассылку «писем счастья». Однако прибор обеспечивает внесение в кадр информации о дате, времени и скорости транспортного средства. Он не содержит информацию о месте проведения фотофиксации, что вызывает справедливые нарекания большинства водителей: а где доказательства того, что в данном месте имеются ограничения по скорости? На фотографии зафиксирован автомобиль и его скорость - 83 км/ч, а что, если снимок был сделан на трассе, за городом? Ведь зачастую большинство водителей действительно не помнят, где они ездили неделю, а то и две назад. Выходит, что данная фотофиксация может служить доказательством допущенного нарушения лишь при условии остановки водителя инспектором ГАИ на месте допущенного нарушения ПДД и вынесения постановления о наложении взыскания.

Во втором случае прибор может быть использован как фотоаппарат или видеокамера, например, для фотографирования места ДТП. Сделанные кадры хранятся в энергонезависимом архиве. Отстоять водителям свою правоту теперь будет куда сложнее. Однако не стоит отчаиваться - и на эту машинку есть противоядие. Так, производитель «Визира» официально заявил о погрешности измерения скорости в ±2 км/ч в патрульном и ±1 км/ч в стационарном режиме, а это уже маленький, но бонус к официально допустимым +20.

Кроме того, многие специалисты отмечают техническое несовершенство «Визира». Прежде чем дать пояснения, мы приведем основные технические характеристики прибора.

Диапазон измерения скоростей с шагом 1

от 20 до 250 км/ч

Максимальная дальность измерения на ровной дороге

не менее 400 метров

Дальность определения номерного знака автомобиля

не более 80 метров

Возможность селекции по скоростям транспортного средства

не менее 3 км/ч

Соотношение эффективных отражающих площадей ТС

1:10

Тип цели

ближайшая или наиболее быстрая

Попадание прямых солнечных лучей на объектив камеры

недопустимо

Температурный режим

от 0 до 60 градусов С° без термочехла, от минус 30 градусов С°- при наличии термочехла

Угол осмотра

регулируемый

Основным недостатком прибора является достаточно широкий луч действия - 10 м на 100 м дальности. Регулировка луча предусмотрена, но инспектор ГАИ с настройками прибора в поле разбираться не будет: как включили, так и работаем. А при включении «Визир» автоматически (по умолчанию) становится в положение «самая быстрая цель» и «максимальная дальность». Вот тут и получается полная ерунда. Фотоаппарат может зафиксировать изображение номерного знака автомобиля с расстояния не более 80 метров, а радар тем временем «подметает» еще минимум (!) 400 м за зоной фотосъемки. И выделяет из группы автомобилей самый быстроходный! Именно его скорость будет присвоена автомобилю, попавшему в объектив фотоаппарата.

Еще одна существенная деталь - радар не измеряет расстояние до цели. Надпись в меню «цель: ближняя» является заведомо ложной. Это определение действительно на совести разработчиков, т.к. в качестве «ближней» следует понимать цель с максимальной эффективной площадью рассеивания, т.е. цель, которая лучше других отражает сигнал радара.

Поэтому джип, идущий в 50 метрах перед трейлером, не будет воспринят как «ближняя» цель: в этом режиме будет показана скорость грузовика. То же самое произойдет и с легковым автомобилем, идущим перед джипом.

ПОМНИТЕ! Расстояние до цели этот радар не измеряет и может выбрать из группы целей либо самую скоростную, либо самую «массивную».

В зарубежных аналогах «Визиря» имеется «лазерный прицел». Наличие его метки на фотографии автомобиля (красный квадратик, напоминающий прицел) является доказательством того, что указанная скорость принадлежит именно этому автомобилю.

Руководители ГАИ много говорят о зарубежном опыте использования фотофиксации правонарушений. Но при этом они забывают одну существенную деталь. Подобная проблема там решается очень просто: приборы фотофиксации устанавливаются на высоких опорах и работают только в автоматическом режиме, с большим углом наклона луча к дороге (поэтому он и на столбе, сверху), чтобы уменьшить глубину зоны измерения скорости.

Кстати, бытует мнение, что все фотографии хранятся в архиве прибора и стереть их невозможно. После смены инспектор ГАИ должен предъявить фотоархив своему начальнику, который произведет сверку с количеством составленных протоколов. Таким образом, утверждают некоторые, будет вестись борьба со взятками. Эта информация не соответствует действительности, что следует из инструкции по эксплуатации от завода-изготовителя (интересно, а инспекторам ГАИ дают ее читать полностью?). Фотография или видеоизображение сначала фиксируются в оперативной памяти прибора, откуда в результате небрежного обращения они могут попросту исчезнуть. Сброс на флэш-карту производится вручную. Но и с нее фото- или видеофайл можно удалить с помощью самого примитивного компьютера.

А насколько эффективна работа «Визиря» в темное время суток? Ровно наполовину. Фотоаппарат не сможет зафиксировать номерной знак автомобиля. Именно поэтому изготовитель рекомендует в ночное время для фиксации нарушений пользоваться функцией видеосъемки. Он даже дает РЕКОМЕНДАЦИИ, как это сделать. Один инспектор ГАИ, увидев сигнал превышения скорости, должен начать видеосъемку, которая может длиться до 60 секунд (для обеспечения качества съемки завод-изготовитель рекомендует использовать скорость записи 12 кадров/с, что сокращает время съемки до 15 секунд). В это время второй инспектор предпринимает меры по остановке автомобиля-нарушителя. Видеосъемка продолжается практически до момента полной остановки автомобиля, когда на мониторе прибора появится четкое изображение его номерного знака.

А есть ли возможность фальсифицировать показания «Визиря»? Увы... есть!

Сделать это с помощью камертона (старые гаишники понимают, о чем речь) пользователь уже не может. Далее мы сошлемся на мнение технических экспертов компании «TREDEX» к.т.н Р. Павловича и А. Крамаренко. Они утверждают, что для фальсификации показаний прибора у инспектора ГАИ есть две возможности:

1) Обеспечить движение радара навстречу цели. Самый простой способ: опытный инспектор поставит настройку в ручной режим (внутренней когерентности) и, делая шаг навстречу с одновременным выбросом руки вперед, легко добавит вашему автомобилю скорости километров 10 в час. Именно поэтому эксперты Харьковского НИИ судебных экспертиз им. Бокариуса неоднократно рассматривали подобные случаи и давали соответствующее заключение для судов (водитель выигрывал).

2) Использовать фонарик с люминесцентным светильником. Ионизированный газ в трубке такого фонаря обеспечивает фазовую модуляцию отраженного сигнала. Скорость будет показана пропорционально заряду батарей (полностью заряженный китайский фонарик дает показания около 110 км/ч, наполовину заряженный - 60-70). Т.е. достаточно «выстрелить» не в приближающуюся машину, а на обочину дороги через светильник такого фонаря, и требуемая «скорость» будет получена (примерно в 30-50% случаев зависит от навыка).

Справедливости ради нужно сказать, что фокусы с фонариком и выбросом руки вперед встречаются достаточно редко, работникам ГАИ и так «целей» хватает.

Вокруг прибора «Визир» разгорелось немало споров и скандалов. И теперь руководство ГАИ ориентируется на новую систему «Поток», хорошо зарекомендовавшую себя в России. Ознакомим вас с этой новинкой.

Система «Поток» может быть как стационарная, так и мобильная, смонтированная на автотранспорте. Она устанавливается за 200-300 метров от поста ГАИ, состоит из видеокамеры и ноутбука с базами данных. Если камера фиксирует номер автомобиля, имеющийся в базе, то за несколько секунд сигнал передается на пост, где ее останавливают сотрудники ГАИ.

Эти системы показали невероятную эффективность. Они не только могут распознавать в транспортном потоке угнанные авто, украденные номерные знаки, но и при интеграции в него различных баз данных, отлавливать даже неплательщиков кредитов или дорожных штрафов. «Поток» обеспечивает считывание номерных знаков, как по полному символьному ряду, так и по отдельным его элементам (по частично известному номерному знаку). Более того, одна из цифровых камер «Потока» работает в инфракрасном режиме, то есть записывает номерные знаки без дополнительного освещения.

У украинского ГАИ также уже есть на вооружении «Поток-М». Экспериментальный автомобиль с такой системой успешно прошел испытания еще несколько лет и позволил выявлять угнанные автомобили. Тогда разработкой очень заинтересовались в Департаменте ГАИ. Сейчас, по

данным производителя, в Украине имеются 16 таких установок.

Законы физики гласят о том, что каждому действию сопутствует противодействие. Именно поэтому водители всех стран постоянно ищут способы борьбы с радарами. Самым распространенным средством является применение антирадаров. К тому же законодательством это не запрещено. Например, цифровые антирадары, по заявлению производителей, «видят» лазерные радары серии «Визир» на расстоянии до 600 метров, при эффективной дальности самого радара в 400 метров. На интернет-форумах уже обсуждают некое устройство, посылающее лазерные импульсы на частоте «Визиря», и тем самым заглушая его. Однако лучшим средством борьбы с радарами является соблюдение скоростного режима - это намного дешевле.

Вам интересно будет узнать о том, что в различных странах существуют свои методы борьбы с аналогичными приборами фотофиксации.

Британские автомобилисты придумали довольно действенный способ борьбы с дорожными видеокамерами слежения. Оптика нацелена на выявление нарушителей, определяя автомобили по регистрационным номерам. В последнее время особенное распространение получили номерные знаки, которые распознающими системами воспринимается как иностранные. Такие знаки продаются через Интернет, они изготовлены из неотражающего свет металла, а цифры на них напечатаны шрифтами и окрашены в цвета, используемые в континентальной Европе.

Системам слежения сложнее всего распознавать в номерах взаимное расположение цифр и пробелов между ними, дефисов и гербовых марок - круглых эмблем, указыва-кнцих на место регистрации автомобиля. Одни распознающие системы регистрируют такие знаки, а другие - нет, принимая их за заграничные номера. В большинстве случаев хитрость срабатывает, но британская полиция не рекомендует водителям такие противозаконные трюки. Как и сувенирные номера с нестандартными шрифтами.

В интернет-магазинах США продаются специальные рамочки для номерных знаков. С виду они напоминают защитный чехол на номер, но после нажатия кнопки в них активируются электроэлементы, находящиеся внутри, и снимок становится нечитаемым. Чтобы предостеречь себя от нападок закона, продавцы рамок утверждают: «Устройство было разработано для того, чтобы выставлять автомобили на различных выставках. Машина должна доехать до места проведения мероприятия по дорогам общего пользования, а на выставке номерной знак не должен быть читаем».

Для обмана камер используют также специальные поляризационные фильтры. Они представляют собой пластиковую накладку, которая искажает одну или несколько цифр номера, а если смотреть на регистрационный знак сверху, то и вовсе его скрывает.

Самый простой способ - покрытие номерного знака толстым слоем лака «спрей-фотоблокер». Такие лаки уже продаются в Украине, их цена составляет около 400 грн. По утверждениям продавцов покрытая лаком табличка с повышенной интенсивностью отражает лучи инфракрасной вспышки, которая используется для подсветки. Отраженный пучок лучей создает засветку на матрице цифровой камеры. Некоторые утверждают, что в США этот метод неплохо работает.

Применять подобные устройства или нет - персональное решение каждого водителя. Но мы советуем: не торопитесь бежать в магазин за покупкой, можете зря потратить деньги. Ведь в других странах используются иные приборы. А на том же «Визире» отсутствует инфракрасная вспышка, против которой действуют указанные выше способы. Ну, а если вас привлекает научная деятельность, вы можете провести собственные эксперименты по выявлению эффективности того или иного противоядия от «Визиря», используя вместо него обычный цифровой фотоаппарат.

Все вышесказанное лишний раз подтверждает - знание законов может быть куда более эффективным средством для противостояния инспектору ГАИ. Докажем это на простом примере. Ситуация встречается сплошь и рядом на загородных трассах: дорожный знак, обозначающий начало населенного пункта или его конец, устанавливается «в чистом поле». До начала застроенных участков, примыкающих к дороге, остаются сотни метров, а если речь о крупном городе, - чуть ли не километры. Скорость, понятно, никто не снижает. Именно здесь сотрудники ГАИ, вооруженные прибором для определения скорости, частенько наказывают водителей за превышение скорости, разрешенной в населенном пункте.

А ведь требования ПДД в данном случае не на стороне инспекторов ГАИ. Все дело в том, что пункт 1.10 ПДД определяет понятие населенного пункта: это - «застроенная территория, обозначенная соответствующими дорожними знаками...»

Такими знаками являются 5.45 и 5.46 - начало и конец населенного пункта. ПДД четко указывают, что эти знаки устанавливаются «на фактической границе застройки, прилегающей к дороге». Это же требование содержится ив стандартах, регулирующих установку дорожных знаков. О них мы подробно будем рассказывать в следующем разделе.

Поэтому при составлении протокола за нарушение скоростного режима в такой ситуации в объяснениях вы должны указать: «Данный участок дороги не проходит в населенном пункте, т.к. территория, хотя и обозначена знаком 5.45, не является застроенной и не подпадает под определение населенного пункта, данное п. 1.10 ПДД. Знак 5.45 установлен с нарушением требований ПДД. Граница застройки находится в нескольких сотнях метров от указанного знака и от места, где я был остановлен сотрудником ГАИ. По указанным причинам считаю себя невиновным в нарушении ПДД».

Перед началом рассмотрения дела судьей в таких случаях имеет смысл подать ходатайство об истребовании из соответствующей дорожной службы документов об установке дорожных знаков с указанием подробного места их установки. Можете в качестве доказательств приложить собственные видео или фотоматериалы. И ходатайствуйте о закрытии дела за отсутствием состава административного правонарушения.

Как всегда, наша славная Госавтоинспекция очень любит расставлять ловушки для водителей. Хотим рассказать об очередной. Наверняка, многие водители помнят, как весной 2009 года Кабинет Министров вознамерился задобрить водителей путём, увеличения скорости на дорогах. Много спорили и обсуждали. В итоге Кабмин частично увеличил скорость на некоторых трассах до ПО км/час и поручил ГАИ изучение вопроса увеличения скоростного режима в населённых пунктах там, где позволяет дорожная обстановка.

И вот он, долгожданный результат научных изысканий Госавтоинспекции. В столице появились скоростные знаки «80». Для Киева это не новшество. На проспекте Победы, имеющим четыре-пять полос для движения в каждом направлении и конструктивный элемент между ними в виде железного ограждения, когда-то стояли знаки «90». Водители хорошо это помнят и не хотели замечать, что эти знаки давно исчезли. Большинство двигалось и двигается по проспекту именно с такой скоростью. Да и что могут сделать гаишники, когда автомобили двигаются плотным потоком и вытащить нарушителя из него просто нереально? В ГАИ тоже думали над этим и придумали. С одной стороны, выполняется распоряжение Кабмина, с другой, - водители начнут добровольно сознаваться в допущенном нарушении. А это, для инспектора ГАИ, самое главное - исчезает необходимость сбора доказательств.

Как поётся в песне «наша служба и опасна и трудна». Все трудности по сбору доказательств вины водителя оказались позади, как только на проспекте появились знаки «80». Счастливые киевляне, вспомнив старые времена, добавили к 80-ти безнаказанные 20 км/час и с ветерком начали... попадать в руки счастливым гаишникам. И, как говорят, тёпленькими, с полным и чистосердечным признанием своей вины. Возникает примерно следующий диалог:

- Нарушаем? -Нет!

- А с какой скоростью вы двигались?

- Девяносто, вон знак «80», а за «двадцатку» наказание не предусмотрено.

- Да нет, предусмотрено. Только не за нарушение скоростного режима, а за нарушение требований дорожного знака. Так что, будем выписывать постановление на уплату штрафа.

Как правило, в такой ситуации водитель не сразу понимает, что происходит. После проведения разъяснительной работы со стороны гаишника он добровольно соглашается на уплату штрафа. Деваться то ведь некуда, только что водитель добровольно признал, что двигался со скоростью 90 км/час.

А теперь поясним ситуацию.

Во-первых, никаких правил, разрешающих водителю двигаться со скоростью превышения до 20 км/час нет. Просто в КоАП отсутствует наказание за этот вид нарушения. Подчёркиваем слово «нарушение». У инспектора ГАИ есть полное основание для остановки вашего автомобиля со всеми вытекающими последствиями - проверка документов, осмотр автомобиля. Кстати, с введением в действие с 26 июня Приказа МВД №111 п. 16.1.1 Инструкции инспектор ГАИ теперь может проверить документы даже у ваших пассажиров. В случае, когда на городской магистрали установлен знак «80» у инспектора ГАИ исчезают законные основания для остановки вашего автомобиля за превышение официально разрешённой скорости в населённых пунктах - 60 км/час.

Во-вторых, многие водители неверно трактуют знак «80», считая, что это разрешённая максимальная скорость. Поэтому и добавляют к нему 20 «ненаказуемых». А теперь цитата из ДСТУ 4100-2002: «Знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» повинен застосовуватись, щоб заборонити рух всіх транспортних засобів з більшою швидкістю, ніж зазначено на знаку, у разі потреби введення на ділянці дороги іншої максимальної швидкості, ніж на попередній ділянці». Практически тоже самое сказано и в ПДД. Читайте внимательно слово «Заборонити», оно ведь даже по написанию отличается от слова «Дозволити», а по смыслу, тем более. Так что в данном случае у инспектора ГАИ есть все основания для вынесения наказания именно за невыполнение требований дорожного знака, предусмотренного частью 1 Статьи 122 КоАП, со всеми вытекающими последствиями, которые описаны в начале данного раздела.

В-третьих, противоядие на этот случай тоже есть. Гаишникам, как всегда, нужны доказательства вины водителя. В дневное время суток проспект Победы пустым никогда не бывает, там постоянно двигается поток автомобилей. Без радаров с лазерным прицелом доказать принадлежность скорости тому или иному автомобилю практически невозможно, если только сам водитель добровольно не признается в нарушении. Таких радаров в Украине пока нет! Автоматических радаров тоже нет! Установленные камеры предназначены лишь для наблюдения и скорость не фиксируют (во всяком случае, пока что). А в тёмное время суток тот же «ВИЗИР» неэффективен, он не имеет инфракрасной вспышки, поэтому слеп и не видит номерных знаков автомобилей. Правда, гаишники могут использовать функцию видеосъёмки - один из них будет вас снимать с момента фиксации скорости, а другой - останавливать. От такого доказательства отвертеться будет сложно. Так что будьте особо бдительны в тёмное время суток, когда на проспектах со знаком «80» очень мало машин. Именно эта пора, как и для отлова водителей «под мухой», является «золотой» для гаишников.

Можно немного добавить «противоядию». Помните, что в новой редакции ПДД появился пункт 12.10, который оговаривает случаи дополнительного ограничения скорости. Знаки 3.219 и 3.31 могут устанавливаться исключительно в случае проведения дорожных работ. В случае, когда знаки ограничения скорости установлены без проведения дорожных работ, водитель не может быть привлечён к ответственности за превышение установленных ограничений скорости. На проспекте Победы знаки «дорожные работы» отсутствуют. Именно поэтому ГАИ и наказывает водителей не за скорость, а за невыполнение требований дорожных знаков. А вот на эти знаки стоит посмотреть повнимательней. Констатируем факт - установленные летом 2009 года на проспекте Победы в городе Киеве дорожные знаки 3.29 не обладают светоотражающими свойствами, не имеют внутренней или внешней подсветки. Таким образом, они не соответствуют требованиям ДСТУ 4100 по обеспечению безопасности дорожного движения. На этот счёт можно предъявлять претензии уже к самой Госавтоинспекции. А вот теперь ВНИМАНИЕ!

Если вы попали в такую ситуацию, сосредоточьтесь на протоколе. Как можно меньше говорите с инспектором ГАИ и дайте ему полную свободу по составлению протокола. Дайте ему возможность сделать запись, что вы нарушили требование дорожного знака. Сидите и выжидайте, наберитесь терпения. Вы попали в ловушку и ваша задача -успешно из неё вынырнуть. Прокол принесли, внимательно читайте написанное инспектором. Увидели желанную фразу? А теперь за дело, смело вписывайте в свои пояснения: «С обвинениями не согласен, требования знака не нарушал, поскольку сам знак не видел. При подробном изучении дорожной обстановки, я визуально обнаружил, что сам знак не обладает светоотражающими свойствами, не имеет внешнего или внутреннего освещения. Рассмотрения дела прошу перенести в суд по месту моего жительства для выяснения обстоятельств соответствия дорожного знака требованиям Госстандартов по обеспечению безопасности дорожного движения...»

Теперь наступает очередь гаишника по разгадыванию головоломок. Обвинить теперь вас в нарушении скорости движения, он уже не может. Как говорят «а у нас все ходы записаны». Вряд ли он отважится на составление другого протокола. И помните, что данная рекомендация может сработать лишь в тёмное время суток.

О том, как бороться со знаками, ограничивающими скорость движения, вы узнаете из следующего раздела.

НАРУШЕНИЯ ТРЕБОВАНИЙ ДОРОЖНЫХ ЗНАКОВ И РАЗМЕТКИ

Штраф составляет от 255 до 340 грн. Если при этом возникла аварийная ситуация - штраф увеличивается от 680 до 850 грн. Или лишение права управления на 6-12 месяцев.

Немного отвлечемся от особенностей украинского законодательства и совершим небольшую экскурсию в историю.

В 1903 г. на дорогах Российской империи применялось всего 4 дорожных знака. Сегодня их насчитывается более двух с половиной сотен, и они подробно регламентируют практически все стороны дорожного движения.

Первые дорожные указатели появились практически одновременно с возникновением дорог. Для обозначения маршрута первобытные путешественники надламывали сучья и делали метки на коре деревьев, устанавливали вдоль них камни определенной формы.

Следующим шагом стало придание придорожным сооружениям конкретной формы, чтобы выделить их на фоне окружающего пейзажа. С этой целью вдоль дороги стали ставить скульптуры (к примеру, половецкая баба) или на камнях делали надписи с названием населенного пункта, в который ведет дорога.

Впервые система дорожных указателей возникла в древнем Риме в III веке до нашей эры. На основных дорогах римляне устанавливали мильные столбы цилиндрической формы, с высеченным на них расстоянием от Римского форума. Именно эта система получила широкое распространение во многих странах.

Не стала исключением и Россия, где в XVI в. по указанию царя Федора Ивановича на дороге, ведущей из Москвы в царское имение Коломенское, были установлены верстовые столбы высотой около 4 м с орлами наверху. Петр I повелел своим указом «ставить верстовые столбы крашенные и подписанные цифрами, ставить по верстам на перекрестках руки с надписанием, куда которая лежит».

Со временем на столбах стали указывать расстояние, название местности и границы владений. Верстовые столбы красили в черные и белые полоски, обеспечивавшие лучшую их видимость в любое время суток.

Появление на дорогах первых самодвижущихся экипажей потребовало коренных изменений организации дорожного движения. Как бы несовершенны ни были первые автомобили, но они двигались гораздо быстрее конных экипажей. Водитель автомобиля должен был реагировать быстрее на возникающую опасность, чем кучер.

Аварии, случавшиеся с автомобилями, были не столь часты, но зато имели большой резонанс в общественном мнении ввиду своей уникальности. А на общественное мнение необходимо реагировать.

Сочетание вышеперечисленных условий привело к тому, что в 1903 году на улицах Парижа появились первые дорожные знаки: на черном или синем фоне квадратных вывесок белой краской были нарисованы символы - «Крутой спуск», «Опасный поворот», «Неровная дорога». Спустя 5 лет появился еще один знак - «Пересечение с железной дорогой».

Стремительное развитие автомобильного транспорта ставило перед каждой страной одни и те же задачи: как улучшить организацию движения и безопасность проезда. Для решения этих вопросов, начиная с 1909 года, представители европейских стран регулярно собираются в Париже на конференцию по автомобильному движению, где и принимают изменения в «Международную конвенцию относительно передвижения автомобилей», регламентирующую основные принципы дорожного движения и требования к автомобилю.

Вернемся к нашей теме. Требования дорожных знаков и разметки, в целях Вашей же безопасности, надо выполнять. Но зачастую мы сталкиваемся с ситуацией, когда выполнить их невозможно, потому что их не видно. Например, разметка покрыта снегом, затерта колесами автомобилей, а дорожный знак скрылся за ветками деревьев или грузовиком, стоящим на обочине или двигающимся по правой полосе дороги.

Если вы столкнетесь с такой ситуацией и по факту нарушения будет составляться протокол, - обязательно укажите в объяснении на причины, которые помешали увидеть дорожную разметку или знак. Их существование необходимо также доказать в суде. Как это сделать? Лучше всего сделать фотографию. Это самый простой и короткий путь. В случае, если фотоаппарата не оказалось под рукой, а разметка была покрыта снегом, обратитесь в суд, который будет рассматривать дело, с ходатайством об истребовании справки из метеослужбы о том, наблюдались ли осадки в виде снега в данной местности в конкретный день. При положительном ответе отрицать, что снег скрывал разметку, будет невозможно. Аналогично нужно вести себя и в ситуации, когда вы вынужденно нарушили требования дорожной разметки в темное время суток, да еще и в дождливую погоду.

Иногда можно услышать позицию инспектора ГАИ: «А вы что, не знаете, что здесь сплошная линия?» Ответ ваш должен быть достаточно прост: «Как водитель, в своих действиях я должен руководствоваться тем, что вижу. А данную разметку в условиях существующего дорожного движения я не вижу».

Если дорожный знак закрыт ветвями дерева, а у вас опять не оказалось под рукой фотоаппарата, можете действовать аналогично. Письменно обращайтесь в дорожно-эксплуатационную службу и организацию, ответственную за состояние зеленых насаждений. По Закону Украины «Об обращениях граждан» организация, получившая такой запрос, обязана письменно на него ответить. Если же повестка из суда придет раньше, можно обратиться с ходатайством о перенесении заседания в связи с ожиданием ответа из соответствующих организаций, который может послужить доказательством вашей невиновности.

Нередко знак невозможно заметить из-за припаркованного крупногабаритного транспортного средства. В таком случае в объяснении к протоколу пишите: «Дорожного знака не видел, т.к. он был закрыт крупногабаритным транспортным средством». Укажите марку и номер автомобиля, припаркованного с нарушением п. 15.9 ПДД .

Во всех этих случаях судье, рассматривающему дело, вы должны заявить ходатайство о прекращении дела за отсутствием состава административного правонарушения. Такое ходатайство, если оно подкреплено доказательствами, суду трудно не удовлетворить.

И все же, дабы не тратить время и средства на сбор доказательств вашей невиновности, возите в своей машине фотоаппарат или купите мобильный телефон с таковым. И не стесняйтесь фотографировать - ведь Вы собираете доказательства в свою пользу. Уверены, что сам факт проведения фотосъемки немного охладит пыл сотрудников ГАИ в стремлении вас наказать и зачастую может послужить причиной для вашего выигрыша в поединке на дороге.

ПОМНИТЕ! Наиболее частой причиной нарушения требований дорожных знаков и разметки является не халатность водителей, а безалаберность дорожных служб, отвечающих за установку этих знаков. Госавтоинспекция при этом является пассивным пособником этих нарушений, поскольку именно в ее функции входит контроль за соблюдением норм и стандартов в вопросах обеспечения безопасности дорожного движения, контроль за исполнением собственниками автодорог требований безопасности дорожного движения. Об этом прямо сказано в «Положении о Государственной автомобильной инспекции Министерства внутренних дел», утвержденного Постановлением КМУ №341 от 14.04.1997 г.

В Госавтоинспекции вопросами контроля занимаются специализированные отделы, сотрудники которых на дорогах не стоят. Инспекторы ГАИ, с которыми приходится общаться водителям, вряд ли знают требования норм, стандартов и ГОСТов, которым должны соответствовать дорожные знаки, световые сигналы (светофоры) и дорожная разметка. Их функция заключается в ином - следить за тем, чтобы вы соблюдали требования дорожных знаков и разметки и, в случае чего, наказывать вас.

Но разве вы должны нести ответственность за то, что дорожный знак висит за ветвями деревьев, его не видно в темное время суток, или он скрылся за попутным автомобилем? Неужели вы достойны наказания за то, что в лучах солнечного света не видите сигналы светофора, что дорожная разметка затерта колесами автомобилей или не видна в ночное время суток?

Именно поэтому вы должны знать о том, какие же требования предъявляются к дорожным знакам, световым сигналам и дорожной разметке. Они являются основой для вашего поединка с инспектором ГАИ и успешной защиты в суде.

Все они четко оговорены в международной Конвенции «О дорожных знаках и сигналах», участником которой является и Украина, взявшая на себя международные обязательства по их выполнению.

Какие ж требования предъявляются к дорожным знакам, светофорам и разметке? Приводить все мы не будем, их слишком много и вы можете самостоятельно ознакомиться с ними. Приведем лишь те, которые наглядно продемонстрируют пренебрежение собственниками дорог международных требований и пояснят причины многих нарушений.

Статья 6 Конвенции определяет установку знаков «... таким образом, чтобы их легко и своевременно могли распознать водители, для которых они предназначены. Любой знак, установленный на стороне дороги, соответствующей направлению движения, должен быть повторен над проезжей частью или на противоположной стороне дороги, если местные условия таковы, что этот знак может быть вовремя не замечен водителями транспортных средств, для которых он предназначен».

Статья 7 Конвенции рекомендует «...предусмотреть в национальном законодательстве следующее; для того чтобы дорожные знаки, в частности предупреждающие знаки и знаки, означающие обязательное предписание, за исключением знаков, регламентирующих остановку или стоянку на освещенных улицах населенных пунктов, были лучше видны и могли легче читаться ночью, следует освещать их или пользоваться светоотражающими материалами или приспособлениями, при условии, что это не приводит к ослеплению пользователей дороги».

Статья 15 Конвенции говорит, что «...предварительные указатели направлений устанавливаются на таком расстоянии от перекрестка, которое обеспечивает их максимальную эффективность, как днем, так и ночью, с учетом условий дороги и движения, и обычной скорости транспортных средств и расстояния, с которого виден этот знак. Это расстояние должно составлять не менее 50 м в населенных пунктах, но на автомагистралях и на дорогах со скоростным движением оно должно составлять не менее 500 м».

Статья 29 Конвенции рекомендует «...применять светоотражающую дорожную разметку для движущихся транспортных средств в тех случаях, когда этого требует интенсивность движения, и при плохой освещенности или при полном отсутствии освещения».

Статья 31 Конвенции оговаривает требования к участкам проезжей части дороги, на которых производятся ремонтные работы. «Они должны ясно обозначаться сигнальными знаками: устанавливаются прерывистые или сплошные барьеры, окрашенные чередующимися белыми и красными, желтыми и красными, черными и белыми или черными и желтыми полосами, и, кроме того, ночью, если барьерам не приданы светоотражающие свойства, устанавливаются огни и светоотражающие приспособления. Светоотражающие приспособления и немигающие огни должны быть красного или темно-желтого цвета, а мигающие огни - темно-желтого цвета».

Мы думаем, что этих примеров вполне достаточно для того, чтобы понять - нарушение водителями требований дорожных знаков или разметки довольно часто происходит из-за их несоответствия требованиям международных норм и стандартов.

А теперь ВНИМАНИЕ!!! Как мы уже сказали, Украина присоединилась к требованиям Конвенции и обязалась их выполнять. Следовательно, дорожные знаки, разметка и световые знаки (светофоры) должны соответствовать требованиям международного документа. На самом деле это не так! В Украине существует три основных документа, в которых изложены требования к дорожным знакам, разметке и светофорам. И называются они ДСТУ - «Державний стандарт України»

1. ДСТУ 4100-2002 - дорожные знаки

2. ДСТУ 2587-94 - дорожная разметка

3. ДСТУ 4092-2002 - светофоры дорожные

Эти стандарты едины в одном - в них сказано, что они полностью соответствуют требованиям международной Конвенции. Однако это не совсем так!

Обратите внимание на число - 2002. Оно означает, что эти стандарты начали действовать в Украине с 2002 года. До этого действовал иной стандарт. И назывался он так - Межгосударственный стандарт ГОСТ 23457-86 «Технические средства организации дорожного движения. Правила применения». А теперь сравним содержание одной и той же статьи, но из разных стандартов. В редакции старого ГОСТа она звучит следующим образом: «На дорогах с двумя и более полосами для движения в одном направлении знаки с учетом характера содержащейся на них информации и местных условий должны дублироваться, если они могут быть своевременно не замечены водителями из-за крупногабаритных транспортных средств, движущихся по правым полосам проезжей части».

А вот редакция современная: «На дорогах з двома і більше смугами для руху в одному напрямку знаки можуть дублюватись. Необхідність дублювання знаків визначають залежно від конкретних дорожніх умов».

Если вы сравните эти два текста с редакцией Ст. 6 Конвенции, то обнаружите, что современная украинская редакция не соответствует ее требованиям. Кто и зачем это сделал? Изменения в стандарты вносил никто иной, как наша родная Госавтоинспекция. А вот зачем? Вывод напрашивается сам собой - для того, чтобы водители не смогли увидеть дорожный знак из-за крупногабаритного транспортного средства, двигающегося по правой полосе, со всеми вытекающими последствиями.

При подъезде к большинству крупных населенных пунктов, дороги начинают приобретать цивилизованный вид -появляется две и более полосы для движения в каждом направлении. А вот дорожный знак с названием населенного пункта стоит всегда только с правой стороны дороги, что дает водителю все основания заявлять: «Знак не видел, поскольку в этот момент совершал опережение крупногабаритного транспортного средства. Поэтому двигался со скоростью, разрешенной ПДД за пределами населенных пунктов, а именно - 90 км/час».

Если инспектор ГАИ с этим согласится, но намекнет, что при подъезде к городу и слева, и справа стояли знаки, ограничивающие скорость, водитель может заявить: «Знаки действительно видел, и я выполнил их требования до ближайшего перекрестка, как того и требуют ПДД».

Если вас решили наказать за нарушение требований дорожных знаков или разметки, и все аргументы исчерпаны, выполняйте наши РЕКОМЕНДАЦИИ:

1) Не соглашайтесь с инспектором ГАИ, требуйте составления протокола.

2) Произведите фотосъемку дорожной обстановки (разметки, знака и т.д.).

3) В пояснениях к протоколу пишите: «Требования дорожного знака (разметки) не смог выполнить, поскольку его (ее) не видел в момент управления транспортным средством. Возможной причиной является несоответствие дорожного знака (разметки) требованиям ДСТУ. Для выяснения данного обстоятельства, подробного анализа ситуации, приведшей к нарушению, и сбора доказательств прошу рассмотрение дела отложить и передать его на рассмотрение суда по месту моего жительства (пребывания)».

4) При обжаловании постановления загляните в ДСТУ. Вы можете обнаружить, что сам дорожный знак, место его расположения или дорожная разметка, не соответствуют его требованиям. Это и будет доказательством вашей правоты.

Далее мы приведем наиболее интересные требования стандартов, а с полным содержанием вы сможете ознакомиться в Приложении.

- Технические средства организации дорожного движения, применение которых было вызвано причинами временного характера - дорожно-ремонтные работы, сезонные особенности движения и т.п., должны быть немедленно демонтированы после устранения указанных причин.

- В одном поперечном сечении дороги допускается устанавливать не более трех знаков, без учета дублирующих знаков и знаков дополнительной информации (табличек).

- Знаки, установленные на дороге последовательно, за исключением знаков, установленных на перекрестке, должны быть расположены вне населенных пунктов на расстоянии не менее 50 м, а в населенных пунктах - не менее 25 м друг от друга.

А вот требования стандартов, которые далеко не всегда соблюдаются:

- Знаки со световоз вращающей поверхностью должны применяться на участках дорог без стационарного освещения, знаки с внутренним и внешним освещением - на участках дорог со стационарным освещением.

- Знаки со световозвращающей поверхностью допускается применять на участках дорог со стационарным освещением, если обеспечивается видимость знаков с расстояния не менее 100 м.

Дорожная разметка, или вернее сказать, ее качество заслуживает отдельного внимания. Поэтому мы расскажем об основных требованиях ДСТУ к ней. Во-первых, о видимости разметки. Стандарты предписывают следующую видимость разметки:

РАССТОЯНИЕ ВИДИМОСТИ ГОРИЗОНТАЛЬНОЙ РАЗМЕТКИ, М

Классификация дорог и улиц

Максимально разрешенная скорость

км/час

День

Ночь

продольная

поперечная

продольная

поперечная

Дороги общего пользования:

-автомагистрали

130

200

130

145

190

- иные дороги

90

135

135

100

115

-дороги в пределах населенных пунктов

60

90

70

70

60

Улично-дорожная граница города и иных населенных пунктов:

- магистральные улицы и улицы общего назначения

90

135

135

100

115

- улицы и дороги местного значения

60

90

70

70

60

Примечание: Расстояние видимости определяется с высоты 1,2 метра (уровень глаз водителя) подуровнем проезжей части, с автомобиля, который стоит на сухой поверхности, при метеорологическом расстоянии видимости не менее 1000 метров.

Думаем, что комментарии здесь излишни. Напрашивается лишь вопрос - как можно выполнять требования того, чего не видно?

Приведем и другие основные требования к дорожной разметке:

- На участках дорог, где дорожная разметка, определяющая режим движения, трудно различима: снег, грязь и т.п., или не может быть восстановлена, должны быть установлены соответствующие по значению дорожные знаки.

- На дорогах государственного значения горизонтальная разметка должна быть световозвращающая, а на других - преимущественно световозвращающая.

- Для увеличения расстояния видимости горизонтальной разметки в темное время суток, на участках дорог, которые не имеют стационарного электрического освещения, к разметочным материалам необходимо добавлять световозвращающие добавки (стеклянные микрошарики) или придавать поверхности грубошерстную форму. Поверхность «кнопок» должна быть све-товозвращающей.

Дорожная разметка, которая нанесена на наших дорогах, соответствует требованиям ДСТУ только на протяжении весны, после обновления. Но это не касается ее светоотражающих свойств, что дает вполне законные основания утверждать: «Разметку не видел».

Выше приведенные РЕКОМЕНДАЦИИ применимы и к светофорам. К примеру, вы знаете, сколько по времени должен мигать зеленый свет перед переключением на желтый - не менее 3 секунд. Сколько видов светофоров существует - пятьдесят шесть! Где, как и какие из них должны устанавливаться? Какая должна быть осевая сила света? Какие требования к доминантной длине волны излучения? Вы знаете, что солнечные лучи не должны влиять на различение водителем сигналов светофора?

Все требования к светофорам оговорены в ДСТУ 4092-2002 «Национальный Стандарт Украины «Светофоры дорожные».

Мы не призываем вас изучать содержание всех требований к светофорам. И рассказываем все это для того, чтобы вы четко понимали - обвинения инспектора ГАИ по поводу проезда на запрещающий сигнал светофора, еще не означает вашу вину. Вполне возможно, что сам светофор не соответствует требованиям стандарта и, таким образом, не обеспечивает безопасности для участников дорожного движения.

Говоря о дорожных знаках, отметим еще одно явление - «не уставные» дорожные знаки. Что это такое? Чаще всего, это комбинация дорожных знаков и различных табличек к ним. К примеру, висит знак «Движение запрещено», табличка снизу гласит: «Транзит». Или, например, знак «Остановка запрещена» снабжен табличкой «Кроме автомобилей...», далее название соседней фирмы или учреждения. Противоположный пример - висит знак «Место для стоянки», под ним опять табличка «Только для автомобилей. ..», и вновь указываются избранные.

За нарушение требований таких знаков сотрудники ГАИ пытаются сплошь и рядом наказывать водителей, часто - успешно. Как быть в таких случаях?

Ответ на этот вопрос дает Ст.41 Закона Украины «О дорожном движении»: «Вопросы организации движения и его безопасности регулируются Правилами дорожного движения, утверждаемыми Кабинетом Министров Украины».

Обращаемся к ПДД, которые дают исключительный перечень дорожных знаков. Внимательно изучаем раздел 7 в Приложении к ПДД, который так и называется «Таблички к дорожным знакам». Там же указано, какие именно таблички и с какими дорожными знаками применяются. Упомянутых выше сочетаний нет!!! Единственная табличка, которая дает исключения из правил в некоторых случаях - «Инвалид».

Подобные знаки являются творческой инициативой местных властей, которая теоретически не могла обойтись без согласования с Госавтоинспекцией. Но, к сожалению, и тех и других, в ПДД есть пункт 32. «Отдельные вопросы дорожного движения, требующие согласования с Госавтоинспекцией», где случаи установки «неуставных дорожных знаков» не предусмотрены.

Как мы уже сказали, вопросы организации движения отнесены к ПДД непосредственно Законом. Это значит, что никто - ни ГАИ, ни местные власти - не имеют права придумывать что-то новое, ПДД не предусмотренное. Это вытекает из Ст. 19 Конституции, согласно которой должностные лица государственных органов власти обязаны действовать только в пределах и способами, прямо установленными Законом.

Таким образом, ни местные власти, ни ГАИ не имели права устанавливать дорожный знак, снабженный непредусмотренной никакими нормативными актами табличкой и, тем более, не имеют права составлять протоколы за нарушение требований таких знаков.

По этой причине если даже и существуют какие-либо ведомственные акты, разрешающие установку непредусмотренных ПДД знаков, и сотрудники ГАИ, и участники движения обязаны руководствоваться не ими, а требованиями ПДД и, в конечном счете, Закона.

Что делать, если вас обвинят в невыполнении требований, снабженных незаконными табличками знаков?

Прежде всего, достаньте ПДД, которые всегда нужно иметь в машине, и предложите инспектору ГАИ показать вам соответствующую табличку: «Вот когда покажете, тогда я и признаю, что ваши требования и требования знака - законны, а я нарушил Правила». С перечнем табличек ознакомьтесь заранее, чтобы не посрамиться. Если инспектора ГАИ не удовлетворили ваши пояснения и он составляет протокол, выполняйте наши РЕКОМЕНДАЦИИ:

1) В объяснениях к протоколу укажите: «Свою вину не признаю, потому что табличка, которой снабжен знак, не предусмотрена ПДД, а следовательно, ее установка, а также требования инспектора противоречат ст. 19, ч.1 ст. 16, ч.2 ст.41 Закона «О дорожном движении».

2) После этого заявляйте ходатайство в суд о прекращении дела. Вряд ли судья, который будет рассматривать дело, сможет признать вас виновным в нарушении ПДД и применить меру административного воздействия.

Отдельно стоит остановиться на «неуставном» применении знака, запрещающего въезд и именуемого в простонародии «кирпич». Его можно увидеть где угодно - над дворовыми арками, при подъездах к админзданиям, на лесных дорогах и т.д. Неуставное применение этого знака, как правило, связано с желанием определённой группы лиц ограничить въезд на свою территорию посторонним посетителям. Поэтому, вы должны знать - требования по установке этого знака чётко оговорены требованиями Госстандарта - ДСТУ 4100-2002 -дорожные знаки, п. 10.5.20. Процитируем их: «Знак 3.21 применяется для запрета въезда всех транспортных средств в случаях, когда необходимо:

- упредить встречное движение транспортных средств на участках дорог с односторонним движением;

- упредить въезд транспортного средства навстречу общему потоку на дорогах, обозначенных знаком 5.8. «Дорога с полосой для движения маршрутных транспортных средств»;

- организовать отдельный въезд и выезд на площадках для стоянки автомобилей, площадках для отдыха, АЗС и т.д.

- запретить въезд на отдельную полосу для движения».

Вот и всё, иных случаев установки этого знака не предусмотрено. То же самое касается и знака «Остановка запрещена». Пункт 10.5.29 ДСТУ предписывает, что при наличии двух полос и более для движения в одном направлении знак устанавливается лишь в тех местах, где интенсивность движения автомобилей может создать повышенную опасность столкновений. Интенсивность движения определяется количеством проехавших за один час автомобилей и составляет от 300 до 600 авт/час, в зависимости от категории дороги.

НАРУШЕНИЕ ПРАВИЛ ОСТАНОВКИ И СТОЯНКИ

Штраф составляет от 255 до 340 грн. Если при этом возникла аварийная ситуация - штраф увеличивается от 680 до 850 грн. Или лишение права управления на 6-12 месяцев.

Часто причиной недоразумений между водителем и сотрудниками ГАИ выступают вопросы, связанные с остановкой и стоянкой. В городах нарушение правил остановки и стоянки является одним из наиболее распространенных нарушений ПДД - действительных или мнимых. Правила остановки и стоянки подробно изложены в п. 15 ПДД.

Изменения в КоАП у сотрудников ГАИ отобрали полномочия изымать номерные знаки с целью «обеспечения оформления нарушений», и острота проблемы снизилась. Ведь номерные знаки снимали именно с автомобилей, припаркованных с нарушением ПДД, в результате чего владелец на длительное время терял возможность пользоваться машиной.

Сейчас речь идет только об административном взыскании за нарушение ПДД и возможной блокировке или эвакуации автомобиля, особенности которой мы подробно уже рассмотрели. Однако и в этом вопросе со стороны работников ГАИ бывают необъективные обвинения в адрес водителей.

Напомним вам разницу между терминами «остановка» и «стоянка». Согласно п. 1.10 ПДД, «остановка - это прекращение движения транспортного средства на время до 5 минут или более, если это необходимо для посадки (высадки) пассажиров или загрузки (выгрузки) груза, выполнения требований ПДД (предоставления преимущества в движении, выполнение требований регулировщика, сигналов светофора и т.п.)». Соответственно, «стоянка - прекращение движения на время более 5 минут по причинам, не связанным с посадкой (высадкой) пассажиров или загрузкой (выгрузкой) груза, выполнением требований ПДД (предоставление преимущества в движении, выполнение требований регулировщика, сигналов светофора и т.п.)».

Все дело в том, что на практике встречаются ситуации, когда водителя наказывают за стоянку в месте, где она запрещена, но разрешена остановка. И вот здесь инспектор, составивший протокол, должен предоставить доказательства того, что «прекращение движения» длилось более 5 минут и не было связано с погрузкой-выгрузкой.

Реально такие доказательства предоставить практически невозможно, если только автомобиль не завален по самые ручки дверей снегом, выпавшим неделю назад... В спорных случаях вы можете указать в своих объяснениях к протоколу, что остановка продолжалась менее 5 минут и была связана с погрузкой-выгрузкой, а потому стоянкой не являлась. Доказать обратное инспектору ГАИ вряд ли удастся.

Нужно помнить и о том, что действие знаков «Остановка запрещена» и «Стоянка запрещена» распространяется только на ту сторону дороги, на которой они установлены. В случае предъявления претензий со стороны сотрудника ГАИ и составления протокола вы должны указать в своих пояснениях, что остановились на другой стороне дороги, а не на той, что обозначена знаком, и сослаться на соответствующее положение ПДД. Главное, чтобы на дороге не было сплошной линии и она не примыкала к бульвару. В условиях, когда дорожная разметка скрыта грязью или снегом, вы можете при крайней необходимости не соблюдать это требование. Тогда в своих пояснениях к протоколу не забудьте указать, что, паркуя свой автомобиль на противоположной стороне дороги, вы не увидели дорожную разметку, которая оказалась под снегом (другие варианты - стерта, не видна в темное время суток и т.д.).

Перечень мест, где запрещена остановка или стоянка, приведенный в ПДД, является исключительным. Во всех остальных случаях ограничения на остановку или стоянку могут вводиться только средствами регулирования движения - дорожными знаками или разметкой.

Отдельная тема - это стоянка транспортных средств в жилых районах. Что особенно актуально в крупных городах, где большинство автомобилей, частных владельцев, не обеспечены гаражами или охраняемыми стоянками.

Правда, рейды ГАИ с целью наказания за нарушение правил стоянки владельцев автомобилей, хранящих их возле домов, сейчас редкость. Но достаточно распространенным является другое явление: если машину обворовали или изуродовали, вызванные сотрудники милиции пытаются выставить в роли нарушителя ПДД самого потерпевшего, свалив на него хотя бы часть ответственности. Помогает в этом формулировка п.26.2 ПДД, согласно которой в жилой зоне запрещается стоянка транспортных средств вне специально отведенных мест и такое их расположение, которое затрудняет движение пешеходов и проезд оперативных или специальных транспортных средств. Применение такой формулировки дает возможность сотрудникам милиции считать стоянку практически в любом месте жилого района нарушением ПДД -и действовать соответственно. Правы ли они в этом? Давайте посмотрим. В любом жилом районе имеются асфальтированные площадки, которые предназначены специально для стоянки транспортных средств и ни для чего иного. Это и есть «специально отведенные места». Дорожными знаками они обычно не обозначены. Но ПДД и не требуют, чтобы такие места в пределах жилых зон были обозначены средствами регулирования дорожного движения. Потому на этих площадках стоянка транспортных средств будет законной.

Кроме того, что такое жилая зона? п. 1.10 ПДД дает такое определение: «Жилая зона - дворовые территории, а также части населенных пунктов, обозначенные дорожным знаком 5.31». Раздел 5 Приложения 1 к ПДД уточняет: «Отдельные дворовые территории знаками 5.31 и 5.32 не обозначаются, но в них действуют требования раздела 26 настоящих Правил» (т.е. правила движения в жилой зоне).

Сотрудники милиции любую территорию, расположенную невдалеке от жилых домов, считают «отдельной дворовой территорией», со всеми вытекающими последствиями. Однако это не так.

Большинство населения крупных городов проживает в современных жилых массивах, которые представляют собою сложное переплетение проездов, территорий школ, детских садов, зеленых зон и стоящих между ними жилых домов и других зданий, обеспечивающих инфраструктуру - медицинских, коммунальных, торговых учреждений... Архитектура подобных массивов такова, что выделить «отдельные дворовые территории» невозможно. Такой жилой массив - никак не «дворовая территория». Это - часть населенного пункта. Она, не будучи обозначена соответствующими дорожными знаками (чего, как правило, не бывает), статуса жилой зоны в соответствии с ПДД не имеет. Здесь действуют общие правила, предусмотренные для движения в населенных пунктах.

В случае конфликта с сотрудниками милиции по поводу стоянки в таком месте выполняйте наши РЕКОМЕНДАЦИИ:

В объяснении к протоколу пишите: «Место, где припаркован мой автомобиль, не является жилой зоной, поскольку не обозначено дорожными знаками «Жилая зона». Данная территория не является «отдельной дворовой территорией», поскольку не отделена от всей остальной территории жилого массива никакими архитектурными, инженерными или иными сооружениями, и провести границы между такими территориями в данном районе невозможно. По указанной причине считаю, что правил движения и стоянки в жилой зоне я не нарушал».

Кстати, в ПДД нет запрета на остановку или стоянку за пределами дороги, например, в так называемых «зеленых зонах» и т.п. Водитель, припарковавший свой автомобиль в подобном месте, предстает нарушителем ПДД лишь в одном случае - если на въезде на такую территорию имеется знак, запрещающий движение или въезд. Если же автомобиль заехал в такую зону законно, то и стоянка там будет законной, но только с точки зрения ПДД. Квитанцию на уплату штрафа могут прислать работники зеленстроя. К ней же будет приложена фотография - автомобиль на зеленой травке. И это будет законно - еще в 2005 году был принят Закон «О благоустройстве населенных пунктов». Виновники повреждения «объектов благоустройства» должны возмещать причиненный ущерб. Рассчитывается он очень просто: стоимость стандартных семи квадратов поврежденного газона, что составляет примерно 454 грн. Даже отсутствие травы не поможет в таком случае - ведь машины укатывают землю, и, естественно, там травка не вырастет. Именно так рассуждают озеленители, взыскивая платежи с помощью исполнительной службы после решения суда.

И еще одна интересная особенность этого вопроса. Если вы запарковали свой автомобиль не под самым носом у инспектора ГАИ, он, как правило, не видит, кто управлял автомобилем в момент парковки, т.е. в момент совершения правонарушения. И вот тут ситуация может развиваться, как и в случае фотофиксации нарушений. Выйдя из магазина, вы подходите к своему автомобилю, возле которого вас встречает радушный и приветливый инспектор ГАИ. Далее происходит примерно такой диалог:

- Инспектор Петренко, это ваш автомобиль? Будьте добры, документы.

-А в чем, собственно говоря, вы меня хотите обвинить?

- Вы нарушили правила остановки, предусмотренные ПДД.

- Простите, но я ничего не нарушал. Автомобиль действительно мой, но в момент парковки за рулем находился не я, а таксист, которого я попросил сесть за руль моего автомобиля, потому что.... И в момент совершения правонарушения, именно он являлся водителем и нес ответственность за соблюдение требований ПДД. Вот его и привлекайте к ответственности. Или покажите мне свидетелей, которые видели, что в момент парковки именно я управлял автомобилем.

Этот пример не самый лучший, и, конечно же, честный человек не будет применять такие приемы. Но мы его привели лишь для того, чтобы личный раз подчеркнуть сказанное в начале книги - ответственность за допущенное нарушение правил дорожного движения несет не владелец транспортного средства, а лицо им управляющее - водитель. Правильное понимание этого термина в применении на практике может спасти вас во многих ситуациях.

НАРУШЕНИЕ ПРАВИЛ ПРОЕЗДА ПЕШЕХОДНЫХ ПЕРЕХОДОВ, ПРОЕЗД ПО ТРОТУАРАМ

Штраф составляет от 255 до 340 грн. Если при этом возникла аварийная ситуация - штраф увеличивается от 680 до 850 грн. Или лишение права управления на 6-12 месяцев.

Как правило, инспекторы ГАИ рьяно отстаивают права пешеходов. Возможно, потому, что в момент патрулирования они сами являются пешеходами. Но зачастую водители несут наказание за этот вид нарушения не вполне обоснованно.

Кто такой пешеход? По определению ПДД, пешеход - это лицо, участвующее в дорожном движении вне транспортных средств, у которого есть не только права (состоящие из 2-х пунктов), но и обязанности (состоящие из 15 пунктов), которые большинство пешеходов не знает и не соблюдает.

Правда, среди его обязанностей есть довольно странные. К примеру, п. 4.4. ПДД гласит: «в темное время суток и в условиях недостаточной видимости пешеходы, двигающиеся по проезжей части или обочине, должны выделить себя для своевременного их выявления другими участниками дорожного движения».

А как выполнение пешеходами данной обязанности выглядит на практике? Чем и как они должны себя выделять - обмотаться елочной гирляндой, одеть светоотражающую одежду или взять в руки горящий факел? Если правила едины для всех и все должны их выполнять, сотрудникам ГАИ необходимо срочно выходить на улицы в темное время суток и начинать выписывать штрафы всем пешеходам, которые до сих пор не поняли, для чего в магазинах продаются елочные гирлянды. В дополнение к увеличенным штрафам для водителей, это будет хорошей статьей для пополнения государственного бюджета.

Тем более что и размеры штрафов для пешеходов за невыполнение требований ПДД увеличены до 85 грн. А если при этом какой-нибудь автомобиль, упреждая наезд на перебегающего дорогу пешехода, врежется в столб, штраф составит уже 255 грн. Единственное но... Вы когда-нибудь видели пешехода, раскаивающегося после совершенного по его вине ДТП и ожидающего в сторонке прибытия сотрудников ГАИ?

Так что, хоть пешеход и является участником дорожного движения, по своей сути он не может быть другом и товарищем для водителя. Слишком неравны условия - один на машине, другой пешком, да и ответственность несоизмерима. И потому достаточно часто из-за таких вот безнаказанных нарушителей-пешеходов водитель вынужден рисковать жизнью своей и своих пассажиров, да и других участников движения.

Пешехода надо бояться! Потому что Уголовный кодекс предусматривает наказание за нарушение ПДД, закончившееся нанесением телесных повреждений или смертью потерпевшего. Пешехода вообще нельзя считать полноценным участником движения, потому, что даже незначительное происшествие с его участием заканчивается нанесенными ему же травмами, причем, как правило, серьезными...

Учитывая тяжесть последствий в общении с пешеходами, любой водитель обязан руководствоваться действующими Правилами и предоставлять им преимущество в движении в указанных ПДД случаях. О них мы и расскажем далее.

Среди сотрудников ГАИ получила распространение практика расширенного толкования обязанностей водителя пропускать пешеходов и возникает ситуация необоснованного привлечения водителей к административной ответственности. Фактом нарушения в таких случаях для инспектора ГАИ является одновременное нахождение на пешеходном переходе автомобиля и пешехода.

А как же быть в ситуациях, когда на нерегулируемых переходах, расположенных возле рынков или вокзалов, люди идут через дорогу сплошной стеной? Пропускать пешеходов в соответствии с ПДД можно и час, и два, и три. Водителю приходится выезжать на переход, чуть ли не продираясь сквозь пешеходов. По действующим Правилам - это нарушение. Но во многих местах иначе не проедешь. Как быть?

Давайте для начала обратимся к ПДД и внимательно прочитаем интересующий нас пункт. «Водитель транспортного средства, приближающегося к нерегулируемому пешеходному переходу, на котором находятся пешеходы, должен снизить скорость, а при необходимости остановиться, чтобы уступить дорогу пешеходам, для которых может быть создано препятствие или опасность».

Обращаем ваше внимание на ключевые моменты:

1) Во-первых, речь идет о пешеходных переходах, на которых уже находятся пешеходы.

2) Во-вторых, водитель не всегда обязан снижать скорость, останавливаться и уступать дорогу пешеходам, а только в случаях, когда пешеход уже находится на переходе и ему может быть создано препятствие или опасность.

А теперь ВНИМАНИЕ!

Наиболее часто водителей штрафуют в ситуациях, когда в момент проезда перехода на нем действительно был пешеход, но переходил он при этом совсем другую полосу движения или находился на островке безопасности или разделительной полосе.

За разъяснением ситуации обращаемся к п. 18.3 ПДД: «Проезжая мимо пешеходов, которые не успели закончить переход проезжей части и вынужденно находятся на островке безопасности или линии, разделяющей транспортные потоки противоположных направлений, водители должны выдерживать безопасный интервал».

Улавливаете разницу? Вывод однозначен: вы обязаны остановиться и пропустить пешехода только в том случае, если он находится на полосе движения вашего автомобиля! Если он находится на линии, разделяющей транспортные потоки, вы можете продолжать свое движение, но при условии соблюдения безопасной дистанции.

Разъяснение этой ситуации особенно поможет вам, когда вы двигаетесь по дороге с несколькими полосами для движения в каждом направлении. К примеру, вы двигаетесь по третьей полосе. Пешеход пересекает дорогу по первой полосе. Проезжаете переход и вас останавливает инспектор, утверждая, что вы не пропустили пешехода.

Выполняйте наши РЕКОМЕНДАЦИИ:

1) Акцентируйте внимание инспектора на едином вопросе - находился ли пешеход на полосе движения вашего автомобиля?

2) Задайте инспектору следующий вопрос: «Какими доказательствами того, что я создал опасность или препятствие для пешехода, вы располагаете?».

3) Если инспектор остается при своем мнении и начинает составлять протокол, в своих пояснениях так и пишите: «Во время своего движения через пешеходный переход какую-либо опасность либо препятствие для пешехода не создавал, так как пешеход двигался по другой полосе движения». Или второй вариант: «...пешеход находился на линии, разделяющей транспортные потоки, интервал между моим автомобилем и пешеходом составлял не менее.... метров, что, по моему мнению, являлось безопасной дистанцией для пешехода».

4) Попросите инспектора ГАИ привлечь для дачи показаний того самого пешехода, которого вы не пропустили. Согласно ст. 269 КоАП, такой пешеход есть потерпевшим. Не обеспечив его участия в процессе, не установив его личность, сотрудник ГАИ, нарушил его права и сделал невозможным правильное рассмотрение дела с оценкой всех обстоятельств и доказательств. Думаем, что вряд ли инспектор ГАИ найдет этого человека. Если, конечно, при пересечении пешеходного перехода колеса автомобиля не наехали на носки его ботинок.

5) Да и не забудьте, что пассажиры вашего автомобиля тоже могут выступить в качестве свидетелей и отразить свою точку зрения в протоколе.

Для полноты рассмотрения данного вида правонарушений давайте разберемся с терминами «опасность» и «препятствие». П. 1.10 ПДД дает четкие формулировки:

«Опасность для движения - изменение дорожной обстановки [в том числе появление движущегося объекта, приближающегося к полосе движения транспортного средства или пересекающего ее) или технического состояния транспортного средства, угрожающее безопасности дорожного движения и вынуждающее водителя немедленно снизить скорость или остановиться...»

«Препятствие для движения - это неподвижный объект в пределах полосы движения транспортного средства или объект, движущийся попутно в пределах этой полосы ... и вынуждающий водителя маневрировать или снижать скорость вплоть до остановки транспортного средства».

Из формулировок следует, что опасность для пешехода -это изменение дорожной обстановки, вынуждающее его снизить скорость движения или остановиться. В таком случае инспектор ГАИ, указывая в протоколе, что водитель создал опасность для пешехода, должен, как минимум, сослаться на то, с какой скоростью двигался пешеход до появления автомобиля и насколько она была снижена. А что может быть препятствием для пешехода? Имеющаяся в ПДД формулировка к пешеходу вообще не подходит. Попробуем все же провести аналогию, представив его вместо транспортного средства. Что же получается?

Для того, чтобы автомобиль стал «препятствием» для пешехода, он должен остановиться на пешеходном переходе (что, в принципе, и происходит возле рынков и вокзалов) или двигаться попутно с пешеходом через пешеходный переход. Да, такое даже трудно представить себе.

Из всего этого следует, что имеющиеся в ПДД термины, в случае применения их к пешеходам, являются условными и могут трактоваться как угодно. Как водителем, так и инспектором ГАИ или самим пешеходом.

Вывод можно сделать только один: водитель становится нарушителем только в двух случаях - он сбил пешехода или пешеход был вынужден уворачиваться от автомобиля. Если в момент проезда автомобиля пешеход спокойно пересекал другую полосу и ни один из участников движения не создавал помех другому, нет никакого повода наказывать водителя. В такой ситуации тормозить или останавливаться он не обязан.

То же касается и ситуации с пешеходами, которые переходят на перекрестке проезжую часть, на которую вы поворачиваете. Нарушение возникает, если продолжение движения транспортного средства вынудит пешехода изменить скорость или направление движения. Если возможно продолжение движения и водителем, и пешеходом, в результате которого никто из них не вынужден менять скорость или направление движения и они спокойно разминутся (пешеход на другой полосе движения), - обязанность уступать дорогу не возникает в принципе.

НАРУШЕНИЕ ПРАВИЛ ПРОЕЗДА ПЕРЕКРЕСТКОВ. ПРОЕЗД НА ЗАПРЕЩАЮЩИЙ СИГНАЛ СВЕТОФОРА ИЛИ ЖЕСТ РЕГУЛИРОВЩИКА

Штраф составляет от 425 до 510 грн. Если при этом возникла аварийная ситуация - штраф увеличивается от 680 до 850 грн. Или лишение права управления на 6-12 месяцев.

Именно на перекрестках возникают самые конфликтные ситуации: водитель не пропустил пешеходов при повороте, создал помеху водителю, имеющему преимущество на нерегулируемом перекрестке, или проехал перекресток на запрещающий сигнал светофора.

Про пешеходов мы уже говорили. Уступать дорогу водителю, имеющему преимущество, просто необходимо, иначе на дорогах возникнет полный хаос. Проезд же на запрещающий сигнал светофора могут позволить себе лишь «камикадзе», которых, слава богу, у нас немного. Поэтому случаи откровенного проезда на красный свет встречаются довольно редко, да и спорной такая ситуация бывает редко.

Основные недоразумения возникают в момент проезда автомобиля через перекресток при переключении сигналов светофора.

Вспоминаем определение термина «перекресток». Цитируем п. 1.10 ПДД: «перекресток - место пересечения, примыкания или разветвления дорог на одном уровне, границей которого являются воображаемые линии между началом закруглений краев проезжей части каждой из дорог».

Выделяем для себя очень важный момент формулировки -воображаемые линии.

ПОМНИТЕ! Вы находитесь на перекрестке не с момента выезда на полосы поперечного движения, а с момента пересечения воображаемой линии, проведенной вами между закруглениями краев проезжей части!

Почему это важно? Во-первых, вы не должны допустить иного рода нарушения. Ведь согласно п. 16.8 ПДД, водитель, выехавший на перекресток на разрешающий сигнал, должен выехать в намеченном направлении независимо от сигнала светофора на выезде. Исключения - наличие там стоп-линий. Это означает, что если при выезде на перекресток (пересекли воображаемые линии или стоп-линию) вы заметили изменение сигнала светофора, - вы обязаны продолжить движение через перекресток и освободить его. Иначе вам грозит наказание за нарушение п. 16.8 ПДД, хотя формально вы и проехали перекресток на красный свет. Более того, водители пересекаемого движения, которые намереваются начать движение на разрешающий сигнал светофора, не имеют права этого делать, пока вы не освободите перекресток. Во-вторых, на правильном понимании термина «перекресток» будет построена ваша защита в поединке с сотрудниками ГАИ. Для этого вы должны понимать методику их работы при фиксации подобного рода нарушений. Как правило, сотрудники ГАИ располагаются за перекрестком и уже там останавливают водителей, нарушивших, по их мнению, правила проезда этого перекрестка. В таких условиях инспектор ГАИ вообще не может точно определить, пересек ли автомобиль воображаемую линию границы перекрестка или находящуюся там стоп-линию в момент смены сигнала светофора. Водитель всегда имеет возможность определить местоположение своего транспортного средства более точно. На это в спорной ситуации указываем инспектору. При его несогласии, что будет выражено в составлении протокола, выполняйте наши РЕКОМЕНДАЦИИ:

1) Укажите в своих пояснениях к протоколу на упомянутые выше обстоятельства.

2) Перед рассмотрением дела в суде, лучше всего заранее, заказной почтой направляйте в суд ходатайство об истребовании из соответствующих служб планов данного перекрестка с указанием ширины проезжих частей, тротуаров и т.п. И еще - о вызове в заседание инспектора, составившего протокол. Такое право вам дает КоАП.

3) Во время судебного заседания попросите инспектора ГАИ указать на схеме перекрестка место, где он стоял, и место, где находилось ваше транспортное средство в момент «нарушения». Потом, с учетом обозначенных на схеме размеров, попросите определить расстояние между этими точками. Как показывает опыт, это расстояние практически никогда не бывает меньше 30-40 метров. А значит, заронить у судьи сомнение в том, что инспектор на таком расстоянии точно определил, пересек ли автомобиль границу перекрестка в момент переключения сигнала светофора можно всегда. Утверждение инспектора, что в момент переключения сигнала светофора водитель еще не выехал на перекресток, может являться только его личным предположением. Постановление же суда, в соответствии со Ст. 62 Конституции, должно базироваться исключительно на точных данных, а не на предположениях.

Все сказанное выше не относится к случаям, когда в момент переключения светофора вы находились в нескольких десятках метров от перекрестка, - тут все видно невооруженным глазом.

Рассмотрим иную ситуацию, связанную с проездом перекрестков. Наиболее частый случай, когда смена сигналов светофора застает вас в непосредственной близости от границы перекрестка и вы начинаете выбор между резким торможением или проездом перекрестка на запрещающий сигнал. Правила предусматривают такие ситуации и, в отличие от сотрудников ГАИ, встают на защиту водителей.

П.8.11. ПДД прямо предусматривает, что «водитель, который при включении желтого сигнала светофора или поднятии руки регулировщика не может остановить в надлежащем месте транспортное средство без применения экстренного торможения, имеет право двигаться дальше при условии обеспечения безопасности движения».

При этом водитель, по сути, определяет сам, будет ли в таком случае торможение экстренным или нет, может ли он остановиться без применения экстренного торможения? Это зависит от целого ряда параметров - категории, типа и характеристик транспортного средства, его загрузки, состояния дороги и т.п. Более того, п. 12.9 ПДД вообще запрещает водителю прибегать к резкому торможению, кроме одного единственного случая - когда без этого невозможно предотвратить ДТП. Само по себе резкое торможение тоже может послужить причиной ДТП.

ПОМНИТЕ! На дороге возникает множество различных ситуаций. Проанализировать их все невозможно. Поэтому, мы рекомендуем каждому водителю полагаться на свою оценку дорожной ситуации и здравый смысл. Речь не идет о призывах откровенно «летать на желтый». Но если дорожная ситуация заставила вас проехать на запрещающий сигнал светофора, вы не должны считаться нарушителем ПДД. На все нюансы и оценку дорожной ситуации вы должны обратить внимание инспектора ГАИ. Ваша главная задача - доказать ему, что допущенное вами нарушение предусмотрено ПДД и вы не по своей вине явились участником ситуации, при которой Правила разрешают вам проезд на запрещающий сигнал светофора.

А если сотрудник ГАИ все же составляет протокол, то в своих пояснениях вы можете написать примерно следующее: «В момент переключения сигнала светофора с зеленого на желтый я находился приблизительно в 10 м от границы перекрестка и двигался со скорость 60 км/час, разрешенной для населенного пункта. Даже при экстренном торможении тормозной путь составил бы более указанного расстояния и мог бы привести к столкновению с идущим сзади автомобилем. Согласно П.8.11 ПДД, в данной ситуации я имел право продолжать движение. Поэтому считаю свои действия не просто правомерными, а единственно соответствующими требованиям ПДД в данной дорожно-транспортной ситуации».

Кстати, в соответствии с требованиями ПДД тормозной путь исправного автомобиля должен составлять 14,7 м при его движении на скорости 40 км/час. Сокращение этого расстояние возможно только за счет экстренного торможения и, конечно же, будет зависеть от массы автомобиля.

Вот для примера ещё одна из множества возможных ситуаций. Вас обвиняют в проезде на желтый и завершении маневра на красный. Но вы, хоть убей, не помните за собой такого! По ходу дела выясняется, что инспектору «немного показалось» или он неправильно сформулировал свою претензию, в общем, ехали вы на мигающий (!) зеленый. Но в итоге-то попали на красный -значит нарушили. «Как же, а пункт о завершении маневра?» - интересуетесь вы. «Я смотрю, вы, товарищ, умный такой. Проблем захотелось?» - вопрошает гаишник. После такой «прямой атаки» большинство водителей решают не осложнять себе жизнь... А если задуматься - где здесь нарушение? Зеленый мигающий - это что, новый вид сигнала светофора? Если да, то пускай «страж дорожного порядка» ткнет вам пальчиком в пункт, где идет речь о таком сигнале. Желтый мигающий есть. А зеленый остается зеленым - мигает он или нет. Поэтому немного терпения, умения стоять на своем, и содержимое вашего кошелька останется нетронутым.

НЕПРЕДОСТАВЛЕНИЕ ПРЕИМУЩЕСТВА В ДВИЖЕНИИ МАРШРУТНЫМ ТРАНСПОРТНЫМ СРЕДСТВАМ

Штраф составляет от 425 до 510 грн. Если при этом возникла аварийная ситуация - штраф увеличивается от 680 до 850 грн. Или лишение права управления на 6-12 месяцев.

Что является маршрутным транспортным средством? По определению п. 1.10 ПДД, к ним относятся «транспортные средства общего пользования - автобусы, микроавтобусы, троллейбусы, трамваи и такси, движущиеся по установленным маршрутам и имеющие определенные места на дороге для посадки (высадки) пассажиров».

Из всех перечисленных транспортных средств больше всего проблем создают «маршрутки». Отъезжая от остановки, водители маршрутных транспортных средств редко смотрят в зеркало заднего вида. Созданные другим участникам движения помехи их не беспокоят. Так же они ведут себя и при перестроениях на другую полосу. За это их практически никогда не наказывают. Многие из них, как и некоторые сотрудники ГАИ, убеждены - они имеют на это право. А водителя, не пропустившего резко «отчаливший» от остановки автобус, зачастую пытаются наказать за непредоставление преимущества маршрутному транспортному средству.

Внимательно читаем п. 17.4. ПДД: «В населенных пунктах, приближаясь к автобусу, микроавтобусу или троллейбусу, начинающему движение от обозначенной остановки, которая расположена в заездном «кармане», водители других транспортных средств обязаны снизить скорость, а при необходимости остановиться, чтобы дать возможность маршрутному транспортному средству начать движение».

Выделяем лишь один момент. Преимущества есть только в том случае, если маршрутный транспорт отъезжает от остановки, находящейся в заездном «кармане». Вот и все! Других преимуществ у них нет! На это и обращайте внимание инспектора. Если не помогает, то указываем в объяснениях к протоколу: «Остановка маршрутных транспортных средств расположена не в заездном «кармане», а непосредственно на краю проезжей части. В соответствии с п. 17.4 ПДД водитель маршрутного транспортного средства не имел здесь преимущества в движении. Наоборот, именно он создал опасность для моего движения и, таким образом, виновен в нарушении ПДД».

Перед рассмотрением дела в суде заявляйте ходатайство об истребовании из дорожных служб планов данного участка дороги. На нем будет четко видно, что никакого заездного «кармана» здесь нет. Это наглядно продемонстрирует судье, что вы правы, а ПДД нарушил водитель маршрутного транспортного средства. Ходатайство должно содержать просьбу о закрытии дела за отсутствием состава административного правонарушения.

НАРУШЕНИЯ ПРАВИЛ ОБГОНА

Штраф составляет от 425 до 510 грн. Если при этом возникла аварийная ситуация - штраф увеличивается от 680 до 850 грн. Пли лишение права управления на 6-12 месяцев.

Вообще, обгон - это опаснейший маневр, во время которого случается примерно каждая пятая авария. В нем присутствует, как правило, три участника - обгоняющий, обгоняемый и встречный водитель. Обгон является и причиной частых конфликтов между водителем и инспектором ГАИ, при котором один считает, что он совершил опережение, а другой называет маневр обгоном, со всеми вытекающими последствиями.

Наиболее часто причиной таких конфликтов является попытка инспектора ГАИ применять определение термина «обгон» из старой редакции ПДД, которая перестала действовать еще в 2002 году. Она определяла обгон, как опережение одного или нескольких автомобилей, связанное с выездом из занимаемого ряда.

Новая редакция ПДД внесла очень существенное изменение в понятие обгона. По определению п. 1.10 ПДД: «Обгон - это опережение одного или нескольких транспортных средств, связанное с выездом на полосу встречного движения; опережение -движение транспортного средства со скоростью, превышающей скорость попутного транспортного средства, движущегося рядом по смежной полосе».

Выделяем для себя лишь один момент - обгон связан с обязательным выездом на полосу встречного движения. Если выезд на полосу встречного движения не осуществлялся - это не обгон, а опережение. И правила обгона при этом не действуют. Кстати, в России сохранилась прежняя редакция термина «обгон».

Рассмотрим наиболее типичные ситуации возникновения конфликта между водителем и инспектором ГАИ при выполнении маневра под названием «обгон».

1) Вы двигаетесь по дороге, имеющей две и более полосы для движения в вашем направлении. Видите знак «Обгон запрещен». В левой полосе двигается транспортное средство, и вы, как полагаете, совершаете опережение по правой полосе. Вас останавливает инспектор ГАИ, показывает п. 14.1 ПДД, который гласит: «обгон нерельсовых транспортных средств можно осуществлять только слева».

В этом случае задайте инспектору очень простой вопрос - а где же еще при правостороннем движении находится полоса встречного движения? И посмейтесь вместе с ним!

2) Другая причина конфликта при обгонах - создание помехи транспортному средству, движущемуся сзади и тоже начавшему обгон или обгоняемому при возвращении на свою полосу. Вас останавливает инспектор ГАИ и напоминает п. 14.2 ПДД, который об этом как раз и говорит.

В этом случае настаивайте на предъявлении доказательств того, что препятствие для чьего-то движения действительно было создано. Во-первых, что такой участник движения вообще был. Во-вторых, что он действительно предпринимал торможение или маневрирование. В-третьих, что именно действия, предпринятые обгоняющим, вынудили другого водителя тормозить или маневрировать.

Доказать это без пояснений «пострадавшего» водителя невозможно. А пока продолжается дискуссия с инспектором, он продолжает свой путь... Если его не остановили и не взяли объяснений, то в собственном объяснении при составлении протокола указываем, что «в связи с отсутствием пострадавшего, а также каких-либо доказательств нарушения нет». Потом заявляем ходатайство о прекращении дела за отсутствием состава административного правонарушения.

3) Следующая причина конфликтов - обгон в местах, где он запрещен.

ПОМНИТЕ! Перечень мест, где запрещен обгон, оговорен в п. 14.6 ПДД, он является исключительным. Говорить о запрете обгона в каких-либо иных местах сотрудник ГАИ не имеет права. Вы же в целях собственной безопасности не должны совершать обгон:

- на перекрестках, мостах, эстакадах, путепроводах, в тоннелях;

- на железнодорожных переездах и ближе чем за 100 м перед ними;

- ближе 50 м перед пешеходным переходом в населенном пункте и 100 м - вне населенного пункта;

- в конце подъема, на крутых поворотах и других участках дорог с ограниченной обзорностью или в условиях недостаточной видимости;

- транспортного средства, осуществляющего обгон или объезд;

- на дорогах, имеющих две или более полосы для движения в одном направлении;

- колонны транспортных средств, сзади которых движется транспортное средства с включенным проблесковым маячком (кроме оранжевого).

Этот перечень дополняется требованиями дорожных знаков и разметки:

- На участке дороги с установленным дорожным знаком «Обгон запрещен», исключением являются транспортные средства, скорость которых менее 30 км/ч;

- На участках дороги, имеющих сплошную белую линию, обозначающую границы проезжей части, въезд на которые запрещен.

Конфликты реже всего возникают на мостах, путепроводах и т.д. Сотрудники ГАИ чаще всего дежурят в зоне действия соответствующего дорожного знака или разметки. Особенно они любят участки с затяжным спуском-подъемом - и обзор хороший, и соблазн у водителей возникает в таких местах чаще всего. Дорога просматривается хорошо - почему бы и не обогнать тянущийся грузовичок или старый «жигуленок»? И тут вас останавливает инспектор ГАИ. Что делать? Исходя из возникшей ситуации, руководствуйтесь нашими РЕКОМЕНДАЦИЯМИ:

Ситуация первая - вас обвиняют в нарушении требований дорожного знака «Обгон запрещен». Внимательно оцените обстановку. Дорога, по которой вы двигались, имеет две и более полосы для движения в одном направлении. Во-первых, обгон вы не совершали, поскольку не выезжали на встречную полосу. Во-вторых, как мы уже поясняли, на такой дороге дорожные знаки должны обязательно дублироваться - устанавливаться над полосами для движения или слева от них. Ведь вы могли совершать опережение крупногабаритного транспортного средства, которое скрыло от вас установленный знак. Так что вы не являетесь нарушителем.

Ситуация вторая - вас обвиняют в пересечении сплошной осевой линии. Зачастую на наших дорогах эта линия нанесена с нарушением требований ДСТУ 2587-94 «Розмітка дорожня. Технічні вимоги. Методи контролю. Правила застосування», пункт 2, которым установлены правила нанесения дорожной разметки. Там сказано, что разметка 1.1 должна применяться на участках дорог с необеспеченной видимостью, и приводится такая вот табличка:

Скорость движения, км/час

30

40

50

60

80

100

120

Минимальное расстояние видимости, обеспечивающее безопасность движения при данной скорости, м

80

100

120

150

200

280

350

Из нее следует, что если вы двигаетесь с максимально дозволенной на наших дорогах, скоростью - 90 км/ч, расстояние безопасной видимости составляет не менее 280 метров. А если на дороге установлен еще и знак, ограничивающий скорость до 40 км/ч, - расстояние безопасной видимости составляет 100 метров. Тогда почему при обеспеченной видимости дороги в 300...800 метров вы вынуждены на протяжении нескольких километров тянуться за «тихоходом»? Вот вам и основа для конфликта.

По сути, провокаторами нарушений, в данном случае, как и в случаях размещения дорожных знаков за ветвями растущих деревьев, являются дорожные службы, которые нанесли разметку с нарушением требований стандартов. Косвенными виновниками являются и органы Госавтоинспекции, которые не осуществили надлежащий контроль за соблюдение норм и стандартов в обеспечении безопасности дорожного движения.

Конечно же, выявленный факт нарушения стандартов, не является оправданием перед инспектором ГАИ, но, столкнувшись с такой ситуацией на дороге, руководствуясь п. 2.3. ПДД, вы обязаны сообщить дорожно-эксплуатационным службам или органам автоинспекции о выявленном факте создания препятствий для дорожного движения. Чем чаще вы будете это делать, тем быстрее наши дороги станут цивилизованными и с них исчезнут многокилометровые сплошные осевые линии.

Возвращаемся к нашей ситуации - вы совершили обгон через сплошную осевую и готовитесь к общению с инспектором ГАИ. Знайте, что обгон через сплошную осевую тоже можно совершать, но только в случае, предусмотренном ст.18 КоАП: «Не является административным правонарушением действие...если оно совершено в состоянии крайней необходимости, то есть для устранения опасности, которая угрожает собственности, правам и свободам граждан, если эта опасность, при данных обстоятельствах, не могла быть устранена другими способами и если причиненный вред является менее значительным от возможного».

Практически об этом же говорит и п.2.14 ПДД: «Водитель имеет право ...отступать от требований законодательства, в условиях действия непреодолимой силы или когда иными способами невозможно избежать собственной гибели или нанесению увечий гражданам».

Если вы сможете доказать работнику ГАИ наличие таких обстоятельств или условий, которые вынудили пойти на нарушение ПДД, маневр не будет являться административным правонарушением. Если ваши доводы окажутся неубедительными для инспектора, вам предстоит привести их в суде. Такими обстоятельствами может быть все что угодно - у впереди идущего грузовика был камень между колесами, высыпался груз из кузова, колесо начало отваливаться.

В конце концов, вы всегда сможете утверждать, что впереди идущее транспортное средство двигалось со скоростью менее 30 км/ч. Пусть инспектор ГАИ попытается доказать обратное. Только потяните время и дайте возможность этому автомобилю уехать подальше. Иначе его водителя привлекут в качестве свидетеля. В общем, все зависит от вашей фантазии.

Ситуация общая - вас обвиняют в нарушении правил обгона, потому что вы не выполнили требования знака и пересекли сплошную осевую линию. Доказать свою невиновность будет тяжело, если согласиться с тем, что вы двигались по дороге с одной полосой движения в вашем направлении. Попробуйте доказать, что полосы было две - тогда это не обгон, а опережение. Как это сделать? Много дорог не снабжены разметкой или она затерта, находится под снегом. А в темное время суток, если еще прошел дождь, разметку вообще не видно, даже в городах с уличным освещением. Почему-то вопреки рекомендациям ст. 29 Международной Конвенции «О дорожных знаках и сигналах» в Украине вообще отсутствует практика нанесения светоотражающей разметки в условиях плохой освещенности или при полном отсутствии освещения.

Водитель не должен гадать, есть на дороге разметка или нет. Он должен четко ее видеть. Если не видит - она отсутствует. Далее руководствуемся п.11.1 ПДД: «количество полос для движения определяется дорожными знаками или разметкой, а при их отсутствии - водителем, с учетом ширины проезжей части соответствующего направления движения, габаритов транспортных средств и безопасных интервалов между ними».

Обратите внимание, что количество полос определяется не инспектором ГАИ, а водителем. Государственные стандарты, которые, кстати, водитель знать не обязан, устанавливают ширину полосы для движения транспортных средств - от 2,5 до 3 метров. Водитель имеет право самостоятельно определить, что в направлении его движения имеется две полосы, а следовательно, его маневр считается опережением, а не обгоном, поскольку выезда на встречную полосу не было. Для уверенности можно измерять ширину проезжей части.

ПОМНИТЕ! Если инспектор ГАИ предъявляет вам обвинение в нарушении правил обгона, вы должны, используя описанные ситуации, доказать одно из двух: вы совершили опережение, а не обгон, а если и обгон, то в силу тех обстоятельств, которые предусмотрены законом. В любом случае вы должны отразить свои аргументы в протоколе и привести в суде доказательства своей правоты.

ВНИМАНИЕ! Все описанные способы защиты могут помочь в спорных ситуациях. Но не должны быть поводом для рискованного и неоправданного обгона, в надежде выиграть какую-то минуту... Ответственность за безопасность обгона лежит на том, кто его совершает. Все приведенные оправдания действенны только в случаях, когда ДТП в результате обгона не произошло! При ДТП картину происшедшего будут восстанавливать экспертными методами. Только оправдываться, возможно, будет уже некому!

НАРУШЕНИЕ ПРАВИЛ ПОЛЬЗОВАНИЯ ВНЕШНИМИ ОСВЕТИТЕЛЬНЫМИ ПРИБОРАМИ ИЛИ ПРЕДУПРЕДИТЕЛЬНЫМИ СИГНАЛАМИ, В ТОМ ЧИСЛЕ ПРИ НАЧАЛЕ ДВИЖЕНИЯ ИЛИ ИЗМЕНЕНИИ ЕГО НАПРАВЛЕНИЯ, ИХ ПЕРЕОБОРУДОВАНИЕ

Штраф составляет от 425 до 510 грн. Если при этом возникла аварийная ситуация - штраф увеличивается от 680 до 850 грн. Или лишение права управления на 6-12 месяцев.

В данном разделе мы не будем пересказывать требования ПДД к подаче предупредительных сигналов. Где и когда включать указатели поворотов, габаритные огни или фары, вы должны знать. Если знаете, но не соблюдаете, претензии инспектора ГАИ будут вполне обоснованны. Можете, конечно, «отморозится» и потребовать от сотрудника ГАИ доказательств, как это было описано в предыдущих случаях. Но, справедливости ради, заметим, что несоблюдением этих правил вы создаете проблемы, в первую очередь, своим соседям по дороге.

Причины конфликтов же с работниками ГАИ здесь в другом - каждый водитель знает, что помимо ПДД на дороге действуют неписанные правила. Они появились давно, благодаря солидарности водителей. Вы двигаетесь по дороге, торопитесь, и вдруг встречный автомобиль мигает вам фарами - «засада» на дороге. Вы снижаете скорость и с чувством глубочайшего удовлетворения проезжаете мимо сотрудников ГАИ, грустно смотрящих вдаль. Они знают, что в солидарность играют далеко не все водители и очередную жертву ждать придется недолго.

Сотрудникам ГАИ солидарность водителей не нужна, она мешает их работе. Вот они и пытаются наказывать водителей за применение «азбуки» световой сигнализации. Вы помигаете фарами своему коллеге, а через триста метров стоит второй пост ГАИ: «Чего мигаем? Нарушаем! Давайте посмотрим документы, проверим аптечку и т.д. и т.п.»

ПОМНИТЕ! Мигание фарами не является причиной для остановки вашего автомобиля, поскольку Правилами дорожного движения не запрещено.

В соответствии с п.9.7 ПДД сигналить дальним светом запрещается, когда это может привести к ослеплению других водителей. Что практически невозможно в дневное время.

Если вас попытаются привлечь к административной ответственности за нарушение правил пользования световыми приборами, занимайте жесткую позицию: «Это не запрещено!».

Если довод на инспектора не подействовал, в объяснениях к протоколу пишите: «Применение сигнализации светом фар о месте несения службы сотрудниками милиции не запрещено ни ПДД, ни другими нормативными актами Украины. Опасности ослепления других водителей при этом не создавалось, и при составлении протокола, сотрудниками ГАИ не зафиксированы лица, которые были бы таким образом ослеплены. На этом основании считаю себя невиновным в нарушении ПДД».

В дополнение скажем, что руководство ГАИ неоднократно заявляло о том, что ничего незаконного в такой сигнализации нет. И наказывать водителей за это не следует. Но это мнение не всегда разделяют их подчиненные, которым «азбука» световой сигнализации мешает выполнять план по фиксации правонарушений на дорогах.

ИСПОЛЬЗОВАНИЕ ВОДИТЕЛЕМ СРЕДСТВ СВЯЗИ (БЕЗ ГРОМКОЙ СВЯЗИ)

Штраф составляет от 425 до 510 грн. Если при этом возникла аварийная ситуация - штраф увеличивается от 680 до 850 грн. Или лишение права управления на 6-12 месяцев.

Двигаясь в потоке автомобилей и заметив среди них «подозрительный», можете не сомневаться - водитель или пьян, или ведет увлеченный разговор по мобильному телефону. А героиня многих анекдотов - блондинка за рулем, да еще и с мобильником в руке - ставится в один ряд с обезьяной, держащей в руке гранату.

Мы исходим из того, что ситуации бываю разные. К примеру, гарнитура вышла из строя, вы двигаетесь в «тянучке», а тут телефонный звонок, который вы не можете проигнорировать. Мало ли что - с ребенком что-то случилось, звонит шеф или срывается деловая сделка, которую готовили несколько месяцев. Ну как здесь не взять телефон в руку? И тут вас останавливает инспектор ГАИ. Варианта развития событий всего два:

1) Вы убеждаете инспектора в том, что разговор по мобильному телефону - это вопрос жизни или смерти. Вспоминаете о том, что закон дает вам право отступать от требований ПДД в случае, когда ситуация угрожает вашей собственности или здоровью близкого человека. Будьте готовы к тому, что в этом случае инспектор составит протокол, а доказательства попросит вас представить в суде.

2) Вы начинаете отрицать сам факт разговора по мобильному телефону и просите инспектора представить доказательства. Со слов руководства ГАИ, доказательством в таких случаях могут служить официальные данные мобильного оператора. А как быть в ситуации, когда ваш телефон в этот момент находился не у вас? К примеру, вы оставили его своей жене, ребенку или сослуживцу. Опять-таки, инспектору ГАИ проще составить протокол и предложить вам представить доказательства своей невиновности в суде.

Смекалистые автолюбители, обсуждая этот вопрос на форумах в интернете, предложили интересный вариант решения проблемы. Суть его очень проста - вы покупаете второй мобильный телефон и держите его в машине для таких вот случаев, для предъявления сотруднику ГАИ. Если и это не помогло, в объяснениях в протоколе укажите, что в качестве доказательства инспектору ГАИ был предъявлен мобильный телефон с демонстрацией входящих и выходящих звонков, которые наглядно продемонстрировали - в последние 30 минут вы по телефону не говорили. Укажите номер мобильного телефона и заявите ходатайство об истребовании данных от мобильного оператора.

Но нам кажется, что все-таки проще купить систему hands-free и вообще забыть об этой проблеме.

ВСЕ ПЕРЕЧИСЛЕННЫЕ НАРУШЕНИЯ, КОТОРЫЕ ПРИВЕЛИ К СОЗДАНИЮ АВАРИЙНОЙ ОБСТАНОВКИ, НАЧИНАЯ ОТ ПРЕВЫШЕНИЯ СКОРОСТИ НА 20 КМ/ЧАС И ЗАКАНЧИВАЯ ПРАВИЛАМИ ОСТАНОВКИ, СТОЯНКИ, КОТОРЫЕ СОЗДАЮТ УГРОЗУ БЕЗОПАСНОСТИ

Особенность данного обвинения заключается в том, что инспектору ГАИ предстоит доказать создание аварийной обстановки водителем. Бесспорным доказательством является только ДТП. А если его нет, нужны пояснения свидетелей, потерпевших или показания технических средств фиксации.

Если инспектор ГАИ не просто обвиняет вас в нарушении ПДД, а еще добавляет фразу: «Допущенное вами нарушение создало аварийную обстановку», выполняете наши РЕКОМЕНДАЦИИ:

1) Как и во всех предыдущих случаях задайте сотруднику ГАИ стандартный вопрос: какими доказательствами того, что вы создали аварийную обстановку, он располагает?

2) Попросите его отразить имеющиеся доказательства в протоколе об административном правонарушении.

3) Берите протокол в руки и, придерживаясь общих правил его заполнения, о которых мы говорили выше, проанализируйте ситуацию. Имелись ли реально участники дорожного движения, которым создана опасность или препятствие. Какие именно действия они предприняли, и были ли их действия резкими? Указаны ли их данные в протоколе об административном правонарушении в качестве потерпевших или свидетелей.

Анализируя все это, не торопитесь. Законодательством не оговорен лимит времени на заполнение вами протокола

В зависимости от указанных обстоятельств в пояснениях к админпротоколу вы указываете свои аргументы о несогласии с выдвигаемыми вам обвинениями в нарушении. Примерно, это может выглядеть так: «Участники дорожного движения, которым, якобы, создано аварийную обстановку, отсутствуют. Их показания в протоколе отсутствуют. Аварийная обстановка никому не создавалась, резкого изменения скорости или направления движения, других мер для обеспечения безопасности никто не осуществлял»

Напоминаем, что в соответствии с требованиями ст. 256 КоАП данные потерпевших или свидетелей должны быть указаны в протоколе. Без этого протокол не соответствует указанной норме Закона и не может быть рассмотрен.

НЕВЫПОЛНЕНИЕ ВОДИТЕЛЕМ ТРЕБОВАНИЯ РАБОТНИКА МИЛИЦИИ ОБ ОСТАНОВКЕ ТРАНСПОРТНОГО СРЕДСТВА

Штраф составляет от 153 до 187 грн или лишение права управления на 3-6 месяцев.

Пункт 2.4. ПДД обязывает водителя произвести остановку автомобиля по требованию работника милиции. О процедуре остановки автомобиля инспектором ГАИ мы рассказывали подробно в отдельном разделе. Там же мы рассказывали об основаниях для остановки автомобиля. А если оснований нет, а вас останавливает не инспектор ГАИ, а человек в милицейской форме?

Требования сотрудника милиции об остановке желательно все же выполнять. Мало ли, что он скажет. Может, на дороге вас ожидает опасность, о которой он хочет Вас предупредить? Может, где то рядом человеку плохо и ему срочно нужны медикаменты, которые находятся в вашей аптечке?

Но, мы же люди умные, смотрим телевизор и читаем газеты, где периодически мелькает информация об «оборотнях в погонах». Поэтому мы очень неохотно останавливаем машину по требованию работника милиции, особенно если это происходит в малолюдном месте, на трассе и в ночное время.

Если вы видите патрульный автомобиль с характерной окраской и «мигалками», скорее всего, опасность отсутствует. Если возле человека в форме милиции стоит обычный легковой автомобиль или он вообще отсутствует, требуется реальная оценка ситуации и принятие решения.

Остановимся на ситуации, в которой вы принимаете решение - не останавливать автомобиль. Вариантов развития событий может быть несколько:

1) Ну, не остановили... Поехали дальше и все на этом закончилось. Скорее всего, сотрудник милиции хотел воспользоваться услугой попутной машины и куда-то подъехать.

2) Не остановили, поехали дальше, но на этом все не закончилось. Сотрудник милиции зафиксировал номера вашего автомобиля, «накатал телегу» в Госавтоинспекцию, что такого-то числа, в таком-то месте, руководствуясь законом «О милиции», останавливал автомобиль, водитель которого не выполнил требования, чем нарушил ст.122 КоАП. Через некоторое время вы получаете бумагу из Госавтоинспекции, в которой вас просят придти на собеседование по вышеизложенному факту. Далее вас будут подводить к процедуре наложения штрафа за правонарушение, предусмотренное КоАП.

Теоретически такой вариант развития событий маловероятен. Но, если он произойдет, - для своей защиты вы можете использовать любой способ - не был, не знаю, не видел, а в этот момент находился в другом месте, а где доказательства и т.д.

3) Не остановили, поехали дальше и вдруг в зеркале заднего обзора вы видите кадры из боевика - идет погоня, с мигалками, с сиреной. Ух, как интересно! Спустя несколько секунд, вы понимаете, что преследуют именно вас. Возникает стрессовая ситуация - вас догоняет патрульная машина, и работники ДПС уже раздражены вашим неподчинением.

Следует спокойно и внятно объяснить сотрудникам милиции, что вы вовсе не предполагали оказывать им сопротивление или скрываться. Просто памятуя о многочисленных случаях разбойных нападений людей, переодетых в форму, вы не были уверены в том, что вас останавливает действительно милиция. Как только это выяснилось, вы немедленно прекратили движение.

Если же сотрудник ГАИ все-таки захочет применить санкции, сообщите ему, что такую линию поведения вам разрешает ст.18 КоАП: «Не является административным правонарушением действие, если оно совершено в состоянии крайней необходимости, то есть для устранения опасности, которая угрожает собственности, правам и свободам граждан, если эта опасность, при данных обстоятельствах, не могла быть устранена другими способами и, если причиненный вред является менее значительным от возможного».

И не забудьте об этом указать в своих пояснениях в протоколе.

НЕПРЕДОСТАВЛЕНИЕ ТРАНСПОРТНОГО СРЕДСТВА СОТРУДНИКАМ МИЛИЦИИ И МЕДИЦИНСКИМ РАБОТНИКАМ

Штраф составляет от 68 до 136 грн.

Основная правовая норма, дающая право работнику милиции на использование вашего автомобиля, содержится в ст. 11 Закона Украины «О милиции»: «Работник милиции имеет право использовать транспортные средства граждан для проезда к месту происшествия, стихийного бедствия, доставки в лечебное учреждение лиц, требующих безотлагательной медицинской помощи, для преследования преступников и доставки их в милицию». Об этом же сказано в п.2.7 ПДД и ст. 16 Закона Украины «О дорожном движении». При этом водитель имеет право на компенсацию затрат. Лицо, воспользовавшееся транспортным средством, обязано выдать соответствующую справку.

В отличие от того, что мы видим в американских боевиках, наша милиция не злоупотребляет своими правами и не беспокоит добропорядочных граждан желанием покататься на их автомобиле.

Кстати, под компенсацией затрат имеется ввиду не только стоимость потраченного бензина, но и любой ущерб, нанесенный транспортному средству. К примеру, повреждения, нанесенные преследуемыми правонарушителями, если они отстреливались и попали в автомобиль. Кровь пострадавшего, испачкавшая сиденья. Повреждения ходовой части, происшедшие в результате выезда на плохую дорогу и т.п. Кроме того, в состав такого ущерба может входить и упущенная выгода. Например, из-за опоздания у владельца автомобиля сорвалась сделка.

Понятно, что любой автовладелец не хочет иметь такую головную боль. Ведь процедура выплаты компенсации может занять многие месяцы, а то и годы. К тому же, нет никаких гарантий, что все это произойдет без вмешательства судебных органов. Поэтому давайте разберемся - всегда ли вы обязаны предоставлять свой автомобиль сотруднику милиции или медработнику, и какие здесь существуют нюансы?

На самом деле требование предоставления транспортного средства имеет достаточно серьезные ограничения, которые мы и перечислим. Возможно, что каким-нибудь из них вам придется воспользоваться.

1) Остановить транспортное средство может только сотрудник милиции. Медицинские работники такого права не имеют.

2) Действующим законодательством не предусмотрено право работников милиции требовать от водителя высадки пассажиров из автомобиля. Ст. 19 Конституции Украины:

«Должностные лица органов государственной власти или органов местного самоуправления могут действовать только на основании, в пределах полномочий и способом, предусмотренном Конституцией и законами Украины».

3) Закон требует от водителя предоставления транспортного средства, но не своих услуг как водителя. Ст.43 Конституции: «...использование принудительного труда запрещено...» Водитель имеет право отказаться от управления автомобилем. Для принудительного отстранения его от управления нужны веские основания. К примеру, водитель пьян-..

4) Сотрудники милиции имеют право требовать предоставления транспортных средств не для всех своих служебных заданий, а лишь связанных с непосредственным преследованием правонарушителей или доставкой их в органы милиции.

А абсурдность ситуации в том, что вам предлагают стать участником боевика с гонками автомобилей по пересеченной местности, со стрельбой, захватом заложников, а если «повезет», то и со взрывом автомобиля в финале, вместе со всеми его пассажирами. Ну, если вы большой любитель этого жанра, тогда, пожалуйста, - погоняйте адреналин в крови. А если вам больше нравится эротика, то лучше, наверное, заплатить штраф и отказаться от захватывающей погони. Тем более, что цена вопроса составит всего 136 грн.

Продолжим перечень ограничений.

5) От водителя могут потребовать предоставить транспортное средство для доставки пострадавшего не в любое, а только в ближайшее лечебное учреждение. При этом профиль учреждения, наличие или отсутствие в нем стационара и т.п. значения не имеют.

6) Сотрудники милиции или медики не могут вынуждать водителя нарушать требования ПДД. Если в такой ситуации по вине водителя произойдет ДТП, он будет нести за это ответственность.

7) Транспортное средство - это объект права собственности. Это право представляет собою возможность владения, пользования и распоряжения имуществом. Ущемление любой из этих возможностей - нарушение права собственности. Когда от владельца требуют предоставления автомобиля, нарушают право распоряжения свои имуществом. Ст.41 Конституции гласит, что право частной собственности является нерушимым. Исключений всего два: принудительное отчуждение по мотивам общественной необходимости, при условии предварительной и полной компенсации его стоимости, и конфискация по решению суда. И речь здесь идет о лишении права собственности, а не о его нарушении. В перечень разрешенных Конституцией случаев нарушения права собственности не входит пользование должностными лицами государственных органов власти или медицинскими работниками предоставленным частным транспортным средством. Ст.8 Конституции Украины говорит о том, что все законы и иные нормативные акты должны приниматься на основе Конституции и отвечать ей. Это относится и к Закону «О дорожном движении и ПДД, где имеются явные несоответствия нормам Конституции.

Доказывать все это сотрудникам милиции вы не должны, а если по факту вашего отказа в предоставлении транспортного средства они начнут составлять протокол, выполняйте наши РЕКОМЕНДАЦИИ:

1) В своих объяснениях в протоколе пишите: «Выполнение требования о предоставлении транспортного средства временно лишает меня возможности пользоваться и распоряжаться транспортным средством. Это является нарушением права собственности. Данный случай не входит в исключительный перечень ситуаций, когда нарушение права собственности разрешено ст.41 Конституции Украины. Согласно ст.8 Конституции, законы и нормативные акты должны отвечать ей, нормы Конституции являются нормами прямого действия. Поэтому в случае противоречия Конституции и иных нормативных актов применяются нормы Конституции, которые не разрешают в такой ситуации нарушений права собственности. На указанных основаниях считаю свои действия правомерными».

2) Не забудьте обжаловать протокол в установленном порядке и установленные строки.

При составлении жалобы можете сослаться на п.2 Постановления Пленума Верховного суда Украины «О применении Конституции Украины при осуществлении правосудия» от 1.11.1996г., где сказано: «Суды при рассмотрении конкретных дел должны оценивать содержание любого закона или иного нормативно-правового акта с точки зрения его соответствия Конституции и во всех необходимых случаях применять Конституцию, как акт прямого действия. Судебные решения должны базироваться на Конституции, а также на действующем законодательстве, не противоречащем ей... Суд должен применять Конституцию в случае ... когда закон, действовавший до введения в действие Конституции или принятый после этого, противоречит ей».

УПРАВЛЕНИЕ ТС В СОСТОЯНИИ АЛКОГОЛЬНОГО, НАРКОТИЧЕСКОГО ИЛИ ДРУГОГО ОПЬЯНЕНИЯ ИЛИ ПОД ВОЗДЕЙСТВИЕМ ЛЕКАРСТВЕННЫХ ПРЕПАРАТОВ, ОТКАЗ ОТ ПРОХОЖДЕНИЯ ОСМОТРА НА СОСТОЯНИЕ ОПЬЯНЕНИЯ ИЛИ ОТНОСИТЕЛЬНО УПОТРЕБЛЕНИЯ ПРЕПАРАТОВ

Штраф составляет от 2550 до 3400 грн, или общественные работы на 40-50 часов, или арест на 7-10 суток. Повторное нарушение на протяжении года влечет за собой лишение права управления на 2-3 года, с возможным платным изъятием ТС, или общественные работы на 50-60 часов, или арест на 10-15 суток. Третье нарушение на протяжении года - лишение права управления на 10 лет, с платным изъятием ТС.

Управление транспортным средством в состоянии опьянения является одним из самых серьезных и самых распространенных нарушений ПДД на дороге. Даже после введения новых штрафов этот вид правонарушений стоит чуть ли не на первом месте. Складывается впечатление, что в нашей стране за рулем сидят одни алкоголики.

Вождение под «мухой» - явление ненормальное и представляет повышенную общественную опасность. Каждое четвертое дорожно-транспортное происшествие совершается по вине водителей в нетрезвом состоянии. Это объясняется тем, что под влиянием алкоголя или наркотиков нарушаются важнейшие функции организма водителя, снижается реакция, возникает излишняя самоуверенность, пренебрежительное отношение к соблюдению Правил дорожного движения.

В большинстве зарубежных стран управление транспортным средством под воздействием алкоголя не запрещается, а лишь ограничивается количественным уровнем или степенью концентрации алкоголя в крови водителя. Влияние различных доз алкоголя на водительские способности человека и, как следствие, на вероятность совершения ДТП определено, по мнению зарубежных специалистов, достаточно четко. Это дало основание для широкой поддержки идеи о том, что максимально разрешаемый уровень содержания алкоголя не должен превышать 0,5 г в расчете на 1000 куб. см или 1 литр крови (г/л).

В Европейском союзе в настоящее время обсуждается возможность введения единого для всех государств-членов максимально разрешаемого уровня - 0,5 г/л, что позволит снизить количество погибших по причине повышенного содержания алкоголя. Но уже и сейчас многие европейские государства приняли законодательные нормы, ограничившие допускаемый уровень содержания алкоголя в крови водителя этой величиной.

В Венгрии, Румынии, Словакии, Японии водителям вообще запрещено употребление алкоголя. В Болгарии, Латвии, Турции, Югославии, Австрии, Бельгии, Германии, Дании, Франции, Испании - уровень содержания алкоголя в крови водителя не должен превышать 0,5 г/л. В Великобритании, Италии, Швейцарии - 0,8 г/л. В Швеции, Польше - 0,2 г/л. В Испании 0,3 г/л - максимально разрешенный уровень содержания алкоголя в крови для водителей грузовых и пассажирских транспортных средств, автомобилей скорой помощи и пожарной охраны.

В США принят закон, вынуждающий штаты снизить уровень допустимого содержания алкоголя в крови водителя до 0,8 г/л. В настоящее время в большинстве штатов разрешается управление транспортным средством при концентрации алкоголя в крови не более 1,0 г/л, лишь в 18 из 50 штатов страны принято ограничение в 0,8 г/л. В соответствии с законом штат, который не введет ограничение уровня содержания алкоголя в крови до 0,8 г/л, ежегодно недополучит суммы, выделяемые государством на строительство и ремонт дорог. Украинское законодательство вообще не допускает содержание алкоголя в крови.

Исследования медицинских экспертов убедительно говорят о зависимости совершения ДТП от приема алкоголя и от высоты уровня алкоголя в крови: содержание алкоголя в крови выше 1,50 г/л находили почти у всех пострадавших при автомобильных авариях.

Каким же образом наркологи характеризуют влияние содержания алкоголя в крови на общее состояние человека?

СОДЕРЖАНИЕ АЛКОГОЛЯ Г/Л

СОСТОЯНИЕ ЧЕЛОВЕКА

0,0 - 0,2

«Физиологическое» или повышенное «физиологическое» содержание алкоголя в крови. До уровня 0,20 г/л «алкогольное число» может повышаться и без алкоголя - после приема большого количества загнившего, бродящего винограда и некоторых фруктов, некоторых пищевых средств и при некоторых состояниях организма

0,2 - 0,5

Большинство наркологов объединяет эту группу с предыдущей.

0,5-1,0

Такое содержание алкоголя в крови указывает на несомненный факт приема алкоголя. Внешние признаки могут не проявляться

1,0-1,5

Явное влияние алкоголя. Внешние признаки проявляются у большинства людей

1,5-2,0

Стойкое влияние алкоголя, значительное опьянение

2,0 и выше

Сильное и сильнейшее влияние алкоголя

Процедура диагностики на состояние алкогольного опьянения весьма унизительна. При этом водитель теряет массу времени. И даже если он окажется абсолютно трезвым, ни потерянного времени, ни унижения ему никто, никак и никогда не компенсирует.

Есть ли у водителя возможность избежать этого? Есть. Она заключается в использовании своих прав, предоставленных Конституцией и законами. Вот их-то мы и рассмотрим вначале, а после разберемся в тонкостях процедуры диагностики, которую применяют сотрудники ГАИ.

Самым последним документом, направленным на борьбу с водителями-алкоголиками, является Постановление КМУ №1103 от 17 декабря 2008 г. «Порядок направления водителей транспортных средств на проведение осмотра с целью выявления состояния алкогольного, наркотического или другого опьянения или пребывания под воздействием лекарственных препаратов, которые снижают внимание и скорость реакции».

Постановление содержит несколько ключевых моментов:

- Осмотр водителя на месте остановки транспортного средства осуществляется в присутствии двух свидетелей.

- В качестве свидетелей не могут привлекаться работники милиции.

- Осмотр водителя может проводиться уполномоченным лицом Госавтоинспекции на месте остановки автомобиля или врачом заведения здравоохранения, в том числе и в специально оборудованных передвижных пунктах.

- Осмотр водителя врачом осуществляется по методике и с использованием устройств, разрешенных к применению Министерством здравоохранения.

- Инспектор ГАИ должен обеспечить проведение осмотра водителя на наличие в крови алкоголя или наркотических средств не позже, чем на протяжении двух часов с момента выявления соответствующих оснований.

- Если водитель отказывается от осмотра, инспектор в присутствии двух свидетелей составляет протокол об административном правонарушении, в котором отмечаются признаки опьянения и действия водителя относительно уклонения от осмотра.

Что ж, документ, несмотря на свою свежесть, не содержит ничего нового и утешительного для водителей. А ведь, честно говоря, многие ожидали, что после увеличения штрафов и ужесточения ответственности водителей в этом Постановлении появится хоть что-то для защиты водителей от произвола гаишников, проводящих «по-своему» проверку водителей на состояние опьянения. Об этом мы расскажем позже, а пока давайте изучим документ, на котором было воспитано не одно поколение гаишников. Для вас он более интересен, потому что называется так: «Инструкция о порядке направления граждан для осмотра на состояние опьянения в учреждения охраны здоровья и проведение осмотра с использованием технических средств». Добавим, что документ утвержден совместным приказом Министерства здравоохранения и МВД Украины. № 114/38/15-36-18 от 24.02.95 г.

Как известно, далеко не все работники милиции в своей работе руководствуются законами. Ну, хотя бы потому, что их надо знать. А для этого их надо читать. С инструкциями проще - их гораздо меньше, по содержанию они короче, да и придуманы непосредственным руководством. Пускай оно изучает законы, на то оно и руководство.

Итак, начинаем изучать инструкцию и представляем себя в роли инспектора ГАИ, которому предстоит поймать, а главное, уличить водителя-алкаша.

Читаем в начале: «...выявление у правонарушителя состояния опьянения осуществляется на основании его осмотра, который проводится в соответствии с требованиями этой Инструкции с использованием индикаторных трубок «Контроль трезвости» или иных специальных технических средств и работниками медицинских учреждений».

Далее следуют признаками опьянения:

- запах алкоголя изо рта;

- неустойчивость позы;

- нарушение речи;

- выраженное дрожание пальцев;

- резкое изменение кожного покрова лица;

- поведение, не соответствующее обстановке;

- заявление граждан об употреблении спиртных напитков, а так же признание их в этом.

Если работник ГАИ обнаружит у водителя суженные или расширены зрачки, которые не будут реагировать на свет, замедленные движения или ответы на поставленные вопросы, а на руках многочисленные следы от инъекций, то вывод однозначен - перед ним наркоман.

Далее Инструкция раскрывает весь арсенал инспектора ГАИ для выведения водителя-алкоголика на чистую воду. Рассмотрим подробно каждый из них и дадим комментарии.

Первый из них - добровольное признание водителя в употреблении спиртных напитков. Это самый простой способ выведения водителя на чистую воду. Он отрабатывался гаишниками десятилетиями, опыт передавался из поколения в поколение и, традиционно держался в большой тайне. Но и здесь есть два варианта.

Когда выпил и сел за руль, все понятно. Пьяному не место на дорогах. Пусть отдуваются сами. Они считают себя «джентльменами удачи» на дорогах. И путь у них должен быть такой же, как у героев из одноименного фильма: выпил - сел за руль - в тюрьму! На этот случай советы давать не будем!

От второго варианта страдает большинство водителей, порой необоснованно. Расслабился человек вечером, выпил, а утром за руль. Вот тут все и начинается.

Утренняя «проверка документов» инспекторами ГАИ, как правило, является операцией по выявлению любителей вечернего застолья. Среди гаишников существуют даже негласные правила - надо обязательно останавливать автомобиль с запотевшими стеклами, особенно если за рулем сидит «жующий» водитель. Как мы уже говорили, официально эти признаки не являются поводом для остановки. Официальные документы гласят, что основанием для остановки автомобиля с последующей проверкой водителя на состояние алкогольного опьянения является характер движения транспортного средства. Отсюда и возникла горячо любимая стражами дороги иная причина остановки - проверка документов.

Получив документы на руки, работник ГАИ начинает задавать различные вопросы. В момент ответа он усиленно втягивает носом воздух. Раньше было проще - водитель всегда выходил из машины, а инспектор ГАИ во время разговора с ним всегда становился лицом против ветра. Теперь немного сложнее водитель сидит в автомобиле, а работнику ГАИ приходится наклоняться к опущенному стеклу автомобиля, дабы учуять долгожданный запах. Но и здесь не все просто - в салоне могут сидеть пассажиры со стойким запахом алкоголя и нужно найти причину, чтобы заставить водителя выйти из автомобиля и поставить его лицом к себе с наветренной стороны.

При возникновении малейших подозрений гаишник начинает процедуру «выбивания добровольного признания». Для начала он задаст провокационный вопрос: «Что-то вид у вас уставший?». Ответ водителя должен развеять его сомнения, поэтому содержание ответа имеет очень большое значение для сценария дальнейших событий. Если водитель расскажет, что поздно лег спать или устал вчера на вечеринке (свадьбе, дне рождения, похоронах и т.д.), можете не сомневаться - тут же последует второй вопрос: «Что вчера пили?». И это называется - приплыли. Следующим шагом будет «продувка», представляющая из себя комплекс упражнений по надуванию воздушного шарика через «трубку трезвости».

Вообще, водитель может вообще отказаться отвечать на вопросы инспектора. Такое право дано ему ст. 63 Конституции Украины, которая прямо указывает, что человек не может быть привлечен к ответственности за отказ давать пояснения или показания относительно себя, близких родственников или членов семьи. И в данной конкретной ситуации этим правом можно воспользоваться...

Но, самое главное, в чем и заключается секрет гаишников, в другом.

ПОМНИТЕ! Факт употребления спиртных напитков в прошлом и нахождение в состоянии алкогольного опьянения в данный момент - это не одно и то же! Опьянение подразумевает определенное состояние нервной системы и всего организма человека. Законодательство устанавливает ответственность за управление транспортным средством в состоянии алкогольного опьянения, а не за употребление спиртных напитков в прошлом.

С точки зрения законодательства в упомянутом выше диалоге вопрос инспектора ГАИ должен был прозвучать следующим образом: «Находитесь ли вы в состоянии алкогольного опьянения?». Ответ должен прозвучать созвучно: «В состоянии алкогольного опьянения я не нахожусь!». Если такой ответ сотрудника ГАИ не удовлетворяет, он перейдет ко второму способу разоблачения водителя - проверка с помощью трубки «Контроль трезвости».

Опять обращаемся к упомянутой выше Инструкции № 114/38/15-36-18.

ВНИМАНИЕ! Последний ее пункт гласит: «Выводы по осмотру граждан на состояние опьянения, полученные с нарушением требований Инструкции, считаются недействительными».

Именно потому эти требования вы должны знать:

- К проведению осмотра водителя с применением трубки «Контроль трезвости» допускаются лишь те сотрудники милиции, которые имеют специальные звания и прошли специальную подготовку.

- Перед применением трубка проверяется на годность к применению. Запрещено использовать трубку, если она имеет механические повреждения, нарушена ее герметичность, наполнитель имеет зеленые вкрапления и пересыпается по трубке, истек гарантийный срок, присутствуют иные нарушения требований паспорта предприятия-изготовителя.

- Осмотр водителя с применением трубки проводится в присутствии двух свидетелей.

- Работник милиции должен получить согласие водителя на его осмотр с применением трубки. В случае отсутствия такого согласия, дальнейший осмотр проводится в учреждениях медицины.

- Трубку раскрывают в присутствии водителя и двух свидетелей. При этом работник милиции одевает мундштук респираторного баллона на конец трубки и предлагает водителю самостоятельно взять из упаковки индивидуальный мундштук одноразового использования, надеть его на противоположный конец трубки и продуть ее до полного заполнения баллона.

- Наполнитель под действием паров алкоголя должен за 1-2 минуты изменить цвет с желтого на зеленый.

- Если цвет изменился, проба считается позитивной.

- Позитивная проба на алкоголь в воздухе, что выдыхается, является подтверждением факта употребления алкогольного напитка, а протокол, при согласии водителя с результатами осмотра, - основанием для привлечения его к ответственности за управление транспортным средством в состоянии алкогольного опьянения.

- Бланки протоколов являются документами строгой отчетности.

- Если водитель не соглашается с результатами пробы, его направляют для осмотра в медицинское учреждение.

Переходим к комментариям. Проблема с этими трубками заключается в следующем - изменение цвета реагента в трубке еще не свидетельствует однозначно о нахождении водителя в состоянии алкогольного опьянения. Такая же реакция трубки возможна на целый ряд безалкогольных напитков и заболеваний человека. Изменение цвета трубки очень наглядно. Поэтому большинство водителей, получивших «положительный» результат пробы, признаются, что действительно вечером употребляли алкоголь и добровольно подписываются под тем, что управляли автомобилем в состоянии алкогольного опьянения.

ПОМНИТЕ! Изменение цвета трубки «Контроль трезвости» является доказательством состояния алкогольного опьянения только в том случае, если водитель добровольно признается в этом. Показания трубки являются лишь основанием для дальнейшей проверки водителя в медицинском учреждении. Более того, подвергаться тесту с использованием трубки «Контроль трезвости» или иного алкотестера совсем не обязательно. Ни одним законом не предусмотрена такая обязанность водителя. Законодательством установлена ответственность только за уклонение от осмотра на состояние алкогольного опьянения в медицинском учреждении.

Если вы желаете отстоять свои права - отказывайтесь от проверки с помощью трубки контроля трезвости и предлагайте сотруднику милиции проследовать в медицинское учреждение для проведения медицинского освидетельствования. Его результаты покажут ваше состояние и имеют силу доказательства. В подавляющем большинстве случаев инспектор отказывается от такой проверки и возвращает водителю документы.

Кроме того, известны способы обмана водителей при контроле на трезвость с использованием трубки «Контроль трезвости». Перечислим наиболее известные из них:

- Увлажнение полиэтиленового пакета спиртосодержащей жидкостью. После продувания трубки водителем, воздух из пакета выжимают. Трубка приобретает зеленую окраску.

- Подмена трубки до продувания. Водитель дует в трубку, уже имеющую зеленый цвет.

- Подмена трубки после продувания. Водителю демонстрируют новую трубку, имеющую желтую окраску. Затем имитируют отламывание обоих стеклянных концов. Предлагают продуть, не выпуская при этом из рук и закрывая наполнитель, затем показывают трубку зеленого окрашивания.

- Увлажнение стенок индикаторной трубки спиртосодержащей жидкостью. Делается минимальный скол одного из краев трубки. Кончиком иглы инсулинового шприца наносится спиртсодержащая жидкость на внутренние стенки трубки. При поведении пробы водителю показывают трубку желтого цвета с неповрежденным концом ближним к наполнителю, затем демонстрируется скол целого конца трубки и имитируется скол второго.

- Использование трубок с просроченным сроком годности.

Оказывается, и водитель может обмануть трубку. Серией глубоких вдохов-выдохов можно запросто снизить степень концентрации «дурного воздуха», заполнив полость рта и часть трахеи чистым воздухом. Сами производители алко-метров признают, что при помощи такой вентиляции можно уменьшить силу «выхлопа» на 10-15 процентов.

Подкованные хитрецы, зная, что трубки реагируют не только на алкоголь, но и на спиртосодержащие лекарства, ссылаются на больное сердце и заявляют, будто принимают, например, валокордин. Кроме того, можно «найти» у себя что-нибудь из длинного списка болезней, при которых также фиксируется наличие паров алкоголя в воздухе, выдыхаемом абсолютно трезвым человеком: диабет, тонзиллит, стоматит и даже кариес.

Руководство ГАИ заявляет о том, что на смену трубкам скоро придут более современные алкотестеры. Насколько можно будет верить их показаниям? Мы приведем несколько примеров подтасовки данных на современных алкотестерах. Выводы делайте сами.

Алкотестер «Алкотест - 203», производство Беларусь. Довольно распространен у сотрудников ДПС по причине небольшой стоимости, удобстве при использовании. Имеет три источника питания: 220 вольт, 12 вольт, элемент питания типа «Крона».

При включении прибора, вначале происходит прогрев. На табло загораются цифры обратного отсчета времени: 1,80; 1,79; 1,78; 1,77; и так до 0, после чего и должна начаться «продувка». Но если кнопку включения держать все время нажатой, на табло всегда будет значение «000». Его демонстрируют водителю, после чего предлагают продуть прибор. При этом инспектор ГАИ не выпускает прибор из своих рук, удерживая клавишу включения питания в нажатом состоянии. После выдоха ГАИшник отпускает клавишу. На табло начинается обратный отсчет времени. Водителю демонстрируется какая-либо из цифр 1,79 или 1,77, заявляя при этом, что прибор обнаружил 1,79 промилле. Если водитель заметил, что цифра с 1,79 уменьшилась до 1,78, ему объясняют, что промилле снижается по причине проветривания датчика.

Алкотестер ALERT J4X. На боковой стороне под клавишей включения - круглая пластмассовая заглушка. Под ней имеется регулировочный винт чувствительности прибора. Благодаря легкому доступу с помощью тонкой отвертки можно изменять чувствительность прибора в сторону увеличения или в сторону уменьшения.

При использовании алкотестеров любых моделей, имеющих мундштуки, возможно использование ваты или ткани, смоченной спиртсодержащей жидкостью. В зависимости от конструкции вата со спиртом может вкладываться либо в мундштук, либо в отверстие прибора, предназначенное для муштука.

Также при использовании алкотестеров практически любых моделей возможно введение газа из газовых зажигалок в полость мундштука. При дальнейшем продувании даже небольшие остатки газа, попадая на датчик алкотестера, изменяют его чувствительность, в результате чего прибор показывает какие-либо «промилле»...

Как избежать обмана? Лучше всего - никуда не дуть: дыхательные упражнения оставьте для жены или надувания воздушных шариков своему ребенку. А степень алкогольного опьянения проверяйте в медицинском учреждении.

Не хотите терять время? Вспоминайте о размере штрафа или перспективе хождения пешком в течение нескольких лет. Ну, а если вам дорого время или вы уверены в своем состоянии, то постарайтесь придерживаться основных рекомендаций при выполнении дыхательных упражнений по просьбе сотрудника ГАИ:

- Проверьте срок годности трубки «Контроль трезвости»;

- Проверьте целостность трубки;

- Мундштук берите из упаковки и открывайте самостоятельно;

- Порошок в трубке не должен иметь посторонних вкраплений;

- Порошок не должен пересыпаться;

- Держите трубку или алкотестер в своих руках;

- Не торопитесь возвращать прибор ГАИшнику, запомните и запишите его название;

- Постарайтесь привлечь как можно больше свидетелей;

- Трубка позеленела - еще не все потеряно: не признавайте показания трубки и настаивайте на дальнейшей проверке в медицинском учреждении.

В жизни бывают разные поводы для употребления алкоголя, перечислять их не имеет смысла. Но употребляя вечерние 100... граммов, вы должны трезво оценивать ситуацию и понимать всю ответственность своего состояния за рулем. А для расчета предельно допустимой вечерней дозы вы можете воспользоваться приведенными ниже таблицами.

ЗАВИСИМОСТЬ МЕЖДУ НАЛИЧИЕМ ПАРОВ АЛКОГОЛЯ В ВЫДЫХАЕМОМ ВОЗДУХЕ ПРИ ОСВИДЕТЕЛЬСТВОВАНИИ С ИСПОЛЬЗОВАНИЕМ ИНДИКАТОРНЫХ ТРУБОК «КОНТРОЛЬ ТРЕЗВОСТИ» И УПОТРЕБЛЕННЫМ НАПИТКОМ

Напиток

Кол-во (мл)

Время обнаружения паров алкоголя в выдыхаемом воздухе (часы)

Пиво (2,8°)

Пиво (3,4°)

500 (1 порция)

500 (1 порция)

Не определяется

«Джин-тоник»

330 (1 порция)

Не определяется

Шампанское

100(1 порция)

1

Смесь коньяка и шампанского

100-150

4-5

Портвейн

200 (2 порции)

300

400

3-3,5

3,5-4

4,5-5

Коньяк

100

3,5-4

Водка

50

100

200

250

500

1-1,5

3-3,5

6,5-7

8-9

15-18

ПРИМЕРНОЕ ОПРЕДЕЛЕНИЕ СОХРАНЕНИЯ АЛКОГОЛЯ В КРОВИ

Вес тела

Кол-во порций

1

2

3

4

5

Время сохранения алкоголя в крови (в часах от начала приема)

50

3

6,5

9,5

13

16

60

3

5,5

8

10,5

13,5

80

2

4

6

8

10

90

2

3,5

5,5

7

9

100

1,5

3

5

6,5

8

Примечание: за одну порцию приняты следующие количества напитков: 50 г водки, либо 100 г портвейна, либо 150 г сухого вина, либо 7 бутылка (0,5 л) пива.

И, наконец, мы рассмотрим последнюю стадию определения степени алкогольного опьянения водителя - медицинское освидетельствование. Заключение специалистов-медиков, даваемое при таком освидетельствовании, - это доказательство, что водитель действительно нетрезв. Опять обращаемся к Инструкции № 114/38/15-36-18. Выделяем ключевые моменты:

- Осмотр в медицинских учреждения проводится врачами: психиатрами-наркологами, невропатологами, специально подготовленными врачами других специальностей, фельдшерами, прошедшими специальную подготовку, по списку, утвержденному главным врачом центральной городской (районной) больницы.

- Перечень медицинских учреждений, которым дано право проведения такого осмотра, утверждается региональным управлением охраны здоровья. Проведения осмотра в других учреждениях запрещается.

- Доставка в медицинское учреждение осуществляется не позднее 2-х часов с момента возникновения оснований для его проведения.

- Результаты осмотра сообщаются водителю в присутствии

доставившего его работника милиции.

- Результат осмотра оформляется протоколом в двух экземплярах, один из которых отдается работнику милиции и заверяется подписью врача и печатью, второй - остается в учреждении здравоохранения.

- Осмотр фиксируется в специальном журнале.

- Водитель или работник милиции могут в десятидневный срок оспорить результаты осмотра в региональном наркодиспансере или в суде.

- Затраты на проведение осмотра могут компенсироваться на договорной основе. Заказчиками проведения осмотра не могут выступать физические лица, за исключением случая проведения осмотра по их инициативе.

ПОМНИМ! «Выводы по осмотру граждан на состояние опьянения, полученные с нарушением требований Инструкции, считаются недействительными».

Полное освидетельствование - это не только «воздушный тест», но и проверка на хроматографе (приборе для анализа мочи), иногда анализ крови, а также проверка общего состояния: одежды, мимики, речи, дыхания, координации движений... Нарколог просит, например, дотронуться мизинцем до кончика носа или принять позу Ромберга, то есть закрыть глаза, поставить ноги по одной прямой и вытянуть вперед руки.

Казалось бы, все, тут уж не отвертеться. Представьте, умудряются. Кто-то возит с собой баночку собственной «трезвой» урины и ее-то и отдает на экспертизу. Кто-то поступает совсем нагло: зачерпнет в пробирку из-под крана обычной воды, окрасит ее слегка в туалете и подсовывает наркологу.

Правда, если нарколог сговаривается с гаишниками, то тут ничего не спасает. И это самая опасная ситуация. Защитить в ней может только одно - знание методологии, если хотите, правил проведения медицинского осмотра. Вы можете задать резонный вопрос: а кто устанавливает эти правила? Кто главный разработчик методологии? По логике, конечно же, Министерство здравоохранения.

Почему вопрос методологии очень важен? Ранее медики при проведении экспертизы использовали термин «остаточное явление». Сейчас его заменили на формулировку «установлен факт применения алкоголя. Признаков опьянения не выявлено». Эта формулировка означает, что человек ранее употреблял алкоголь, но на момент освидетельствования уже протрезвел. А значит, в его поведении нет признаков опьянения и он не виновен. Разница в формулировках имеет очень существенное значение - от нее зависит дальнейшая судьба водителя. Есть ли единая методология в Украине, какими методологиями пользуются медики при определении степени опьянения водителя, - мы, к сожалению, не нашли официальных документов. На сайте Минздрава Украины, где расположены все официальные документы, каких-либо следов существования такой методологии мы не обнаружили.

Зато мы нашли другой интересный документ. Это приказ Минздрава СССР № 694 от 08.09.1988 г. «О мерах по дальнейшему совершенствованию медицинского освидетельствования для установления факта употребления алкоголя и состояния опьянения» Процитируем его дословно:

«В настоящее время медицинское освидетельствование лиц с подозрением на употребление алкоголя широко осуществляется в учреждениях здравоохранения. Прежде всего это касается освидетельствования водителей автотранспорта и других подвижных средств. ...Указанные обстоятельства налагают на работников здравоохранения повышенную ответственность за качество проведения медицинского освидетельствования и обоснованность выносимых ими заключений.

Вместе с тем на местах в организации медицинского освидетельствования для установления состояний, связанных с употреблением алкоголя, имеются серьезные недостатки. Нередко врачи, привлекаемые к проведению такого освидетельствования, не осведомлены о всех действующих по этому вопросу нормативных документах; осуществляемое ими освидетельствование не соответствует требованиям инструкции, выносимые заключения должным образом не обосновываются результатами самого освидетельствования. Вследствие этого только за 1985-1987 годы Центральной контрольной комиссией экспертизы алкогольного опьянения при Минздраве СССР на основании экспертной оценки актов медицинского освидетельствования и медицинской документации, заключения о наличии алкогольного опьянения более чем в половине случаев признаны необоснованными».

Результатом появления этого Приказа стал другой документ - «Медицинское освидетельствование для установления факта употребления алкоголя и состояния опьянения», который является Указанием Министерства здравоохранения СССР под №06-14/33-14 от 2.09.88 г. Он настолько интересен, что мы решили разместить его в приложении, а дабы вас заинтриговать, приведем несколько интересных выдержек:

- «Недопустимым является установление факта употребления алкоголя и состояния опьянения у обследуемого исключительно на основании запаха алкоголя изо рта, а также сведений о потреблении спиртных напитков».

— «Запах алкоголя изо рта практически обязателен в состоянии алкогольного опьянения. Однако субъективная оценка наличия или отсутствия запаха алкоголя изо рта, как показывает практический опыт, нередко приводит к ошибкам. Следует дифференцировать запах алкоголя с запахами других летучих пищевых, лекарственных или косметических веществ, которые могут весьма напоминать алкоголь. Кроме того, нередко может запах исходить от одежды обследуемого, пропитанной спиртными напитками, от повязок или ран, обработанных спиртосодержащими препаратами».

Вообще нужно заметить, что вопрос существования украинской медицинской методологии проверки водителей на состояние алкогольного опьянения достоин своего описания в детективном романе.

По логике вещей, следуя Постановлению Кабмина от 06.04.1998 р. № 456, в Украине был создан Украинский медицинский центр безопасности дорожного движения при Министерстве здравоохранения. Кому, как не этому центру, необходимо было заниматься разработкой методологий. Но центру было не до этого. Его постоянно реорганизовывали, а в это время на местах создавались региональные медицинские центры безопасности дорожного движения в виде обществ с ограниченной ответственностью и частных предприятий, которые имеют довольно громкие названия. К примеру - частное предприятие «Західний регіональний медичний центр безпеки дорожнього руху» (выдержка из Приказа МЗ от 30.03.2007 г. № 152 «Про затвердження рішення Ліцензійної комісії МОЗ України»).

Центры есть, а вот единой методологии нет. Кому и зачем это нужно? Мы думаем, что этой темой должны заниматься совсем другие «писатели».

УПОТРЕБЛЕНИЕ АЛКОГОЛЯ, НАРКОТИКОВ ИЛИ ЛЕКАРСТВЕННЫХ ПРЕПАРАТОВ НА ИХ ОСНОВЕ, ПОСЛЕ ДТП ИЛИ ОСТАНОВКИ АВТОМОБИЛЯ РАБОТНИКАМИ ГАИ.

Лишение права управления на 2-3 года или арест на 10-15 суток.

Новым законодательством введен запрет на употребление водителем алкоголя, наркотических и иных одурманивающих веществ после ДТП или остановки автомобиля инспектором ГАИ. Милиционеры утверждают, что многие водители пытаются избежать наказания за управление машиной в нетрезвом виде, демонстративно употребляя алкоголь уже после того, как их остановил сотрудник ГАИ. С алкоголем все понятно, а как быть с лекарственными препаратами? Ведь их применение, особенно в стрессовой ситуации, может быть для некоторых людей вопросом жизни или смерти. Впрочем, юристы считают, что данный пункт противоречит ст. 62 Конституции, устанавливающей презумпцию невиновности, и ограничивает ряд гражданских свобод. А значит, изменение к правилам может оспорить любой автолюбитель.

Несколько слов об употреблении лекарственных препаратов за рулем. Это весьма важный вопрос. Первое место среди причин автоаварий занимает вождение в нетрезвом состоянии. Невнимательность на дорогах и небрежное отношение к правилам – лишь на третьем месте. Второй, по европейским и американским данным, самой распространенной причиной ДТП является злоупотребление лекарствами. В Украине такой статистики нет, но, учитывая национальную любовь к самолечению, эта цифра должна быть серьезной.

Самые популярные препараты в водительской аптечке - обезболивающие. Их принимают от всего - и от прихватившего радикулита, и от мышечных судорог, и от спазмов. Ну и, само собой, когда голова гудит «после вчерашнего».

Обезболивающие препараты делят на две группы:

- простые анальгетики - с одним активным обезболивающим веществом.

- Комплексные препараты.

Комплексные препараты имеют в своем составе несколько активных обезболивающих компонентов. В этой группе много психотропных веществ, изъятых из свободной продажи. Но есть среди комбинированных препаратов и эффективные безрецептурные, которые в разовых дозах содержат ненаркотические дозы наркотического анальгетика. Они эффективны, но при неосторожном обращении опасны.

Потенциально опасными для водительского внимания являются лекарства, в состав которых входят фенобарбитал и кодеин, -читайте в инструкциях состав препарата! Это седалгин, пенталгин, тетралгин, солпадеин (в последнем дозы кодеина очень высокие) и другие. Ненаркотической считается доза из одной-трех таблеток. Прием в таких количествах относительно безопасен. Но многие «глушат» боль ударными дозами. Например, дальнобойщики свое профессиональное заболевание - радикулит - на пять-шесть часов «заговаривают» большим количеством пенталгина. Боль эта доза снимает, но попутно снижает реакцию, концентрацию внимания, создает состояние эйфории. К группе риска относятся профессиональные водители старше 40 лет и водители с серьезными системными заболеваниями.

Что делать? Разовый прием в дозах, указанных в инструкциях, безопасен, но не всегда эффективен. Если прихватило резко, а ехать далеко, например, от Донецка до Киева, лучше обратится в ближайшую больницу, чтобы сделали обезболивающий укол. Инъекции эффективнее таблеток. Но, правда, действуют более короткое время. Если позволяют время и средства, лучше заехать к своему лечащему врачу сделать анальгезирующую блокаду. Но в течение часа за руль садиться категорически противопоказано!

Прихватило спину, как быть? При хронических мышечных спазмах (а это сильные боли) иногда назначают миорелаксанты. Молва записала их в очень эффективные обезболивающие. Мол, просто находка для водителей! Это не совсем так. Препарат действительно расслабляет мышцы, но при этом рассеивает внимание и вызывает сонливость. Разовый прием таких препаратов неэффективен! Назначают курсом. Если и подходят для водителей, то лишь для тех, у кого дневной график. Такие препараты (боклафен, терелгин, сердолок) принимают на ночь. У них быстрая скорость распада. Утром загибавшийся накануне от боли человек выглядит «молодцом-огурцом». Обезболивающий эффект длительный. Помогают при радикулите, растяжениях, прострелах. Нельзя применять перед поездкой!

Особенно аккуратными за рулем надо быть:

- при передозировках и склонности к аллергии;

- при регулярном употреблении больших доз медикаментов, пусть даже назначенных врачом;

- при первом принятии нового препарата.

Анальгин замедляет реакцию. Отдельная тема - «пилюль-кины» без медицинского диплома, назначающие себе лекарства от головной боли по совету соседки или доктора из телерекламы. Обычно такие «специалисты» выбирают самые популярные обезболивающие препараты. Начинается все с парацетамола и анальгина, потом человек переходит на более сложные комбинированные препараты на основе кофеина и многих других сильных обезболивающих препаратов. Тут совет один: ни в коем случае не надо применять выбранные методом «тыка» препараты от головной боли! Ничего хорошего из этого не выйдет. Если замечаете, что все чаще и чаще тянетесь к аптечке за таблетками «от головы», то как можно скорее обращайтесь к неврологу. Иначе организм привыкнет, и для того, чтобы снять боль, ему с каждым разом будет требоваться все большая доза. У хронических больных разовый прием таких самостоятельно прописанных и порой очень небезопасных препаратов часто достигает десятка таблеток. А эффект минимален. Такой водитель вдвойне опасен на дороге - его внимание подавлено лекарствами и болью. Хроническим считается употребление обезболивающего от трех раз в неделю и чаще в течение двух-трех месяцев.

ПОМНИТЕ! Прежде чем принимать лекарственный препарат, внимательно изучите его инструкцию. Там не должно быть противопоказаний к приему препарата лицами, управляющими транспортными средствами.

VI. ПОСЛЕДНИЙ СОВЕТ

Все, что вы прочитали, удержать в голове невозможно. К тому же, дорога есть дорога, и ситуации на ней могут возникать самые непредсказуемые. Постарайтесь запомнить для себя самое главное - никогда не спешите соглашаться с решением инспектора ГАИ! Он тоже человек и тоже может ошибаться. К тому же не наша вина в том, что зачастую во время движения мы смотрим не на дорожные знаки, а на дорожные ямы. Всегда, в любой ситуации пытайтесь найти ответ на вопрос: что вынудило вас нарушить правила дорожного движения? Ответственность на дорогах должна быть солидарной. Пока же за все отвечаем только мы - своими деньгами, нервами, здоровьем, а порой и жизнью.

Закон дает вам права на защиту собственных интересов. А они нарушаются уже в тот момент, когда инспектор ГАИ, составляя протокол об административном нарушении, не говорит: «У вас есть право на юридическую помощь, сбор и предоставление доказательств» - предоставленное ст. 268 КоАП.

Даже если сотрудники ГАИ научаться произносить или зачитывать эту фразу, вряд ли они расскажут вам о том, каким образом эти права вы можете реализовать? Не возить же с собой адвоката?

Реализация ваших прав заключается всего в нескольких шагах:

1. Проверьте протокол и постановление.

Сотрудник ГАИ обязан выдать на месте копию протокола. А если на месте выносится постановление об административном правонарушении - копию постановления. Проследите, чтобы данные совпадали с оригиналом протокола, включая данные самого сотрудника, составившего протокол и/или постановление. Соблюдение всех нюансов поможет успешно защищаться в суде, а также обжаловать постановление.

2. Следите за правильностью заполнения протокола.

3. Если вам не пояснили ваши права, напишите в этой графе, что со ст. 268 КоАП вас не знакомили.

4. Обязательно напишите пояснения в соответствующей графе протокола.

Укажите все аргументы в свою пользу. Если они отсутствуют в данный момент, это не означает, что они отсутствуют вообще. Обязательно пишите в пояснении, что свою вину не признаете и согласно ст. 268 КоАП Украины просите отложить рассмотрение дела. Укажите, что доказательства будут представлены в суде.

5. Если у инспектора ГАИ отсутствуют свидетели, смело пишите в соответствующей графе, что свидетели отсутствуют. Обязательно укажите свидетелей, в том числе и пассажиров своего автомобиля, которые могут подтвердить вашу невиновность.

6. В незаполненных графах протокола ставьте прочерки.

7. Не стесняйтесь производить фото или видеосъемку дорожной обстановки. То, что не увидели вы, - увидит адвокат.

8. Жалуйтесь в срочном порядке.

Чтобы обжаловать несправедливый вердикт, лучше всего обратиться с соответствующей жалобой в течение 10 дней к начальнику управления ГАИ, работник которого вынес постановление. Позже жалобы не рассматривают либо требуют оправдательные причины. Это - простой и быстрый путь. Но согласно законодательству, сделать это можно и через подачу жалобы в суд или прокурору. В прежнем законодательстве если суд принимал решение, не устраивающее водителя, опротестовать его было большой проблемой. Дело в том, что в КоАП прошлой редакции была фраза о том, что по админделам решения районного суда являются окончательными. В нынешних изменениях ввели процедуру полноценной апелляции. Но водителям нужно учесть, что апелляцию необходимо подать в течение 10 дней после вынесения постановления по делу судом первой инстанции.

В жалобе указывайте все аргументы относительно «неправоты» гаишника. Подкрепляйте их ссылками на ПДД и другие законодательные акты, включая Конституцию Украины. Обязательно подтвердите свое мнение доказательствами - показаниями свидетелей, фото- и видеоматериалами и пр. На крайний случай, подойдут даже записи с мобильного телефона.

Можете обратиться за подготовкой документов к профессионалам-юристам. Ставки слишком-высоки, и оно то-uо стоит.

САМОЕ ГЛАВНОЕ! Надо ли показывать ли свою юридическую грамотность инспектору? Мы говорим - действуйте по ситуации. Но всегда помните, что к счастью, инспекторы ГАИ при привлечении к административной ответственности не то чтобы относятся к нам некорректно или поступают неправильно - они прекрасно чувствуют нашу юридическую неграмотность и при привлечении гражданина к ответственности игнорируют все действующие нормы и правила, что в итоге приводит к наказанию. Так вот, именно эта инспекторская уверенность, а также безалаберность должны работать на вас!!!

Дело в том, что при серьезном нарушении ПДД ваша юридическая грамотность начнет работать против вас. Вы начнете спорить, и инспектор, чувствуя опасность, будет оформлять все именно так, чтобы у вас не оставалось ни единой возможности обжаловать его решение.

Перефразируя классика, скажем - Уголовный кодекс вместе с КоАП и ПДД нужно чтить! Учитесь себя защищать! Мы постарались в доступной форме дать вам необходимые для этого знания!

Всех ситуаций, которые могут возникнуть на дороге, не предусмотришь, ни в какой книге не опишешь. Мы дали множество советов. Они не исключительны, потому что на дороге возникают самые разные и самые неожиданные ситуации. Но что бы в вашей жизни ни произошло, постарайтесь всегда выполнять наш главный совет: не бойтесь отстаивать свои права! Особенно - при осознании собственной правоты.

ПОМНИТЕ!

Ваши права больше всех интересуют работников Госавтоинспекции!

© Караваев В.А., 2009 г.

VII. ПРИЛОЖЕНИЕ

ВНИМАНИЕ!

Тексты законодательных актов приведены в сокращении.

Во избежание неоднозначной трактовки законодательных актов Украины, текст приводится на государственном языке.

Источник - сайт Верховной Рады Украины. Дата - 28. 06.2009 г.

КОНСТИТУЦІЯ УКРАЇНИ

Стаття 8.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Стаття 19.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 24.

Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Стаття 28.

Кожен має право на повагу до його гідності.

Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Стаття 29.

Кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою.

Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз'яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника.

Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Стаття 41.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Стаття 43.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров'я роботах забороняється.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Стаття 55.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Кожен має право після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 56.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 60.

Ніхто не зобов'язаний виконувати явно злочинні розпорядження чи накази.

За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу настає юридична відповідальність.

Стаття 61.

Ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Стаття 62.

Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Стаття 63.

Особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.

Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

**********

ПРАВИЛА ДОРОЖНЬОГО РУХУ

ЗАТВЕРДЖЕНО постановою Кабінету Міністрів України

від 10 жовтня 2001 р. № 1306

1. ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ

1.10. Терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення:

автомобільна дорога, вулиця (дорога) - частина території, в тому числі в населеному пункті, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, і обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу. Цей термін включає також спеціально побудовані тимчасові дороги, крім довільно накатаних доріг (колій);

безпечна дистанція - відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру; ' '

безпечний інтервал - відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об'єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху;

безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах;

видимість у напрямку руху - максимальна відстань, на якій з місця водія можна чітко розпізнати межі елементів дороги та розміщення учасників руху, що дає змогу водієві орієнтуватися під час керування транспортним засобом, зокрема для вибору безпечної швидкості та здійснення безпечного маневру;

вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічний стан або небезпеку, що створюється вантажем, який перевозиться, станом водія (пасажира) або перешкодою на дорозі;

випередження - рух транспортного засобу із швидкістю, що перевищує швидкість попутного транспортного засобу, що рухається поряд по суміжній смузі;

власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб та має на це відповідні документи;

водій - особа, яка керує транспортним засобом. Вершник, візник, погонич тварин, який веде їх за повід, прирівнюється до водія. Водієм є також особа, яка навчає керуванню, знаходячись безпосередньо у транспортному засобі;

гальмовий шлях - відстань, що проходить транспортний засіб під час екстреного гальмування з початку здійснення впливу на орган керування гальмовою системою (педаль, рукоятку) до місця його зупинки;

дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість;

дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки;

дорожні умови - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан;

дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом;

житлова зона - дворові території, а також частини населених пунктів, позначені дорожнім знаком 5.31;

засліплення - фізіологічний стан водія внаслідок дії світла на його зір, коли водій об'єктивно не має можливості виявити перешкоди чи розпізнати межі елементів дороги на мінімальній відстані;

зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);

маршрутні транспортні засоби (транспортні засоби загального користування) - автобуси, мікроавтобуси, тролейбуси, трамваї і таксі, що рухаються за встановленими маршрутами та мають визначені місця на дорозі для посадки (висадки) пасажирів;

населений пункт - забудована територія, в'їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45, 5.46, 5.47,5.48;

небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об'єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку;

обгін - випередження одного або кількох транспортних засобів, пов'язане з виїздом на смугу зустрічного руху;

пасажир - особа, яка користується транспортним за-собом і знаходиться в ньому, але не причетна до керування ним;

перевага - право на першочерговий рух стосовно інших учасників дорожнього руху;

перешкода для руху - нерухомий об'єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об'єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу;

перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території;

пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в інвалідних колясках без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу чи інвалідну коляску;

пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч. Регульованим вважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим - пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу; стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов'язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу;

темна пора доби - частина доби від закінчення вечірніх (ЗО хв. після заходу сонця) до початку ранкових сутінків (ЗО хв. до сходу сонця);

учасник дорожнього руху - особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин.

2. ОБОВ'ЯЗКИ І ПРАВА ВОДІЇВ МЕХАНІЧНИХ ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ

2.1. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб, а у разі відсутності в транспортному засобі його власника, крім того, - свідоцтво про право спільної власності на цей транспортний засіб або реєстраційний чи інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження таким транспортним засобом;

д) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний:

а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

е) повідомляти дорожньо-експлуатаційним організаціям або Державтоінспекції про виявлені факти створення перешкод для дорожнього руху;

є) не вчиняти дій, внаслідок яких може бути пошкоджено автомобільні дороги та їх складові, а також завдано шкоди користувачам.

2.4. На вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:

а) передати для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1;

б) надати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу;

в) надати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних щдставах

2.5. Водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

2.7. Водій, крім водіїв транспортних засобів дипломатичних та інших представництв іноземних держав, міжнародних організацій, оперативних і спеціальних транспортних засобів, повинен надавати транспортний засіб:'

а) працівникам міліції та охорони здоров'я для доставки до найближчого лікувального закладу осіб, які потребують негайної медичної допомоги;

6) працівникам міліції для виконання непередбачених і невідкладних службових обов'язків, пов'язаних із переслідуванням правопорушників, доставкою їх у міліцію, та для транспортування пошкоджених транспортних засобів.

2.9. Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

б) керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу

в) керувати транспортним засобом, не зареєстрованим у Державтоінспекції, без номерного знака або талона про проходження державного технічного огляду;

г) передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного сп'яніння, під впливом наркотичних чи токсичних речовин, у хворобливому стані, у стані стомлення або під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу;

г) передавати керування транспортним засобом особам, які не мають при собі посвідчення на право керування ним, якщо це не стосується навчання водінню відповідно до вимог розділу 24 цих Правил;

д) під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

2.12. Власник транспортного засобу має право:

а) довіряти в установленому порядку користування і розпорядження транспортним засобом іншій особі;

б) на відшкодування витрат у разі надання транспортного засобу працівникам міліції та органу охорони здоров'я згідно з пунктом 2.7 цих Правил;

в) на відшкодування збитків, завданих унаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки дорожнього руху;

г) на безпечні та зручні умови для руху;

ґ) запитувати оперативну інформацію про дорожні умови та напрямки руху.

2.14. Водій має право:

а) керувати транспортним засобом і перевозити пасажирів або вантажі дорогами, вулицями чи іншими місцями, де їх рух не заборонено, в установленому порядку відповідно до вимог цих Правил;

б) довіряти в установленому порядку керування приватним транспортним засобом іншій особі, у якої при собі є посвідчення на право керування транспортним засобом

відповідної категорії;

в) знати причину зупинки, перевірки та огляду транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також її прізвище і

посаду;

г) вимагати від особи, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом та зупинила транспортний засіб, пред'явлення посвідчення її особи;

ґ) отримувати необхідну допомогу від посадових осіб та організацій, що беруть участь у забезпеченні безпеки дорожнього руху;

д) оскаржити дії працівника міліції в разі порушення ним законодавства;

е) відступати від вимог законодавства в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян.

4. ОБОВ'ЯЗКИ І ПРАВА ПІШОХОДІВ

4.4. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а за можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху.

8. РЕГУЛЮВАННЯ ДОРОЖНЬОГО РУХУ

8.11. Водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

9. ПОПЕРЕДЖУВАЛЬНІ СИГНАЛИ

9.7. Забороняється користуватися дальнім світлом фар як попереджувальним сигналом в умовах, коли це може призвести до засліплення інших водіїв, у тому числі через дзеркало заднього виду.

9.9. Аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена:

а) у разі вимушеної зупинки на дорозі;

б) у разі засліплення водія світлом фар;

в) на механічному транспортному засобі, що рухається з технічними несправностями, якщо такий рух не заборонено цими Правилами;

г) на механічному транспортному засобі, що буксирується;

ґ) на механічному транспортному засобі, позначеному розпізнавальним знаком «Діти», що перевозить організовану групу дітей, під час їх посадки чи висадки;

д) на всіх механічних транспортних засобах колони під час їх зупинки на дорозі;

е) у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

9.10. Разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі:

а) скоєння дорожньо-транспортної пригоди;

б) вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м.

11. РОЗТАШУВАННЯ ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ НА ДОРОЗІ

11.1. Кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними.

12. ШВИДКІСТЬ РУХУ

12.6. Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47 (див. додаток 1), дозволяється рух із швидкістю:

а) автобусам (мікроавтобусам), що здійснюють перевезення організованих груп дітей, легковим автомобілям з причепом і мотоциклам - не більше 80 км/год.;

б) транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год;

в) вантажним автомобілям, що перевозять людей у кузові, - не більше 60 км/год;

г) автобусам (за винятком мікроавтобусів) - не більше 90 км/год;

ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 ( 306а-2001-п ) - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год. ( Підпункт «ґ» пункту 12.6 в редакції Постанови KM № 395 ( 395-2009-п ) від 22.04.2009 )

12.8. На ділянках доріг, де створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більш високою швидкістю, за погодженим з Державтоінспекцією рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, дозволена швидкість руху може бути збільшена шляхом встановлення відповідних дорожніх знаків.( Пункт 12.8 в редакції Постанови KM № 395 ( 395-2009-п ) від 22.04.2009)

12.9. Водієві забороняється:

а) перевищувати максимальну швидкість, визначену технічною характеристикою даного транспортного засобу;

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил;

в) перешкоджати іншим транспортним засобам, рухаючись без потреби з дуже малою швидкістю;

г) різко гальмувати (крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо-транспортній пригоді).

12.10. Додаткові обмеження швидкості руху можуть бути встановлені виключно у разі проведення дорожніх робіт разом з попереджувальним знаком 1.37.

У разі коли дорожні знаки обмеження руху 3.29 та 3.31 встановлені без проведення дорожніх робіт або залишені після їх завершення, водій не може бути притягнений до відповідальності згідно із законодавством за перевищення встановлених обмежень швидкості руху.

Обов'язковим є встановлення дорожніх знаків 3.30 та 3.32 на відстані не більше ніж 2 кілометри від місця встановлення знака обмеження швидкості руху.

14. ОБГІН

14.1. Здійснювати обгін нерейкових транспортних засобів дозволяється лише ліворуч.

14.2. Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що:

а) жоден з водіїв транспортних засобів, які рухаються за ним і яким може бути створено перешкоду, не розпочав обгону;

б) водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (пе-рестроювання) ліворуч;

в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані;

г) після обгону зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу.

14.6. Обгін заборонено:

а) на перехресті, крім випадків, коли обганяються двоколісні транспортні засоби без бокового причепа;

б) на залізничних переїздах і ближче ніж за 100 м перед ними;

в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом;

г) у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості;

ґ) транспортного засобу, який здійснює обгін або об'їзд;

д) у тунелях;

е) на дорогах, що мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку;

є) колони транспортних засобів, позаду якої рухається транспортний засіб з увімкненим проблисковим маячком (крім оранжевого).

15. ЗУПИНКА І СТОЯНКА

15.1. Зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

15.2. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

15.3. У населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.

Якщо дорога має бульвар або розділювальну смугу, зупинка і стоянка транспортних засобів біля них забороняються.

15.4. Транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди. Велосипеди, мопеди і мотоцикли без бокового причепа дозволяється ставити на проїзній частині не більше ніж у два ряди.

15.5. Ставити транспортні засоби під кутом до краю проїзної частини дозволяється в місцях, де це не буде перешкоджати руху інших транспортних засобів.

Біля тротуарів або інших місць із пішохідним рухом ставити транспортні засоби під кутом дозволяється лише передньою частиною, а на підйомах - тільки задньою частиною.

15.6. Стоянка всіх транспортних засобів у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39, встановленими з табличкою 7.6.1, дозволяється на проїзній частині вздовж тротуару, а встановленими з однією з табличок 7.6.2-7.6.5 - легкових автомобілів і мотоциклів тільки так, як показано на табличці.

15.7. На спусках і підйомах, де спосіб поставлення не регламентується засобами регулювання руху, транспортні засоби необхідно ставити під кутом до краю проїзної частини так, щоб не створювати перешкод іншим учасникам дорожнього руху і виключити можливість для самовільного руху цих засобів.

На таких ділянках допускається ставити транспортний засіб уздовж краю проїзної частини, повернувши керовані колеса таким чином, щоб виключалась можливість самовільного руху транспортного засобу.

15.8. На трамвайній колії попутного напрямку, розташованій ліворуч на одному рівні з проїзною частиною для руху нерейкових транспортних засобів, дозволяється зупинка лише для виконання вимог цих Правил, а на розташованих біля правого краю проїзної частини - лише для посадки (висадки) пасажирів чи виконання вимог цих Правил.

У цих випадках не повинно створюватись перешкод для руху трамваїв.

15.9. Зупинка забороняється:

а) на залізничних переїздах;

б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил);

в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях;

г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі;

ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;

д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м;

е) ближче ЗО м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче ЗО м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків;

є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють;

ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз'їзд або об'їзд транспортного засобу, що зупинився;

з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки;

и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

15.10. Стоянка забороняється:

а) у місцях, де заборонена зупинка;

б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками);

в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м;

г) ближче 50 м від залізничних переїздів;

ґ) поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху;

д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

15.11. У темну пору доби і в умовах недостатньої видимості стоянка поза населеними пунктами дозволяється лише на майданчиках для стоянки або за межами дороги.

15.14. У разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил.

16. ПРОЇЗД ПЕРЕХРЕСТЬ

16.4. Забороняється виїжджати на будь-яке перехрестя, у тому числі при сигналі світлофора, що дозволяє рух, якщо утворився затор, який змусить водія зупинитися на перехресті, що створить перешкоду для руху інших транспортних засобів і пішоходів.

16.8. Водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.62, він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.

17. ПЕРЕВАГИ МАРШРУТНИХ ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ

17.4. У населених пунктах, наближаючись до автобуса, мікроавтобуса або тролейбуса, що розпочинає рух від позначеної зупинки, розташованої в заїзному «кармані», водії інших транспортних засобів зобов'язані зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати можливість маршрутному транспортному засобу розпочати рух.

18. ПРОЇЗД ПІШОХІДНИХ ПЕРЕХОДІВ І ЗУПИНОК ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ

18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

18.2. На регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

18.3. Проїжджаючи повз пішоходів, які не встигли

закінчити перехід проїзної частини і вимушено перебувають на острівці безпеки або лінії, що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, водії повинні дотримувати безпечного інтервалу.

18.4. Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

26. РУХ У ЖИТЛОВІЙ ТА ПІШОХІДНІЙ ЗОНІ

26.2. У житловій зоні забороняється:

а) транзитний рух транспортних засобів;

б) стоянка транспортних засобів поза спеціально відведеними місцями і таке їх розташування, яке утруднює рух пішоходів і проїзд оперативних чи спеціальних транспортних засобів;

в) стоянка з працюючим двигуном;

г) навчальна їзда;

26.3. У пішохідну зону в'їзд дозволяється лише транспортним засобам, що обслуговують громадян і підприємства, які розташовані у зазначеній зоні, а також транспортним засобам, що належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, чи автомобілям (мотоколяскам), позначеним розпізнавальним знаком «Інвалід», якими керують водії-інваліди. Якщо до об'єктів, розташованих на цій території, є інші під'їзди, водії повинні користуватися лише ними.

31. ТЕХНІЧНИЙ СТАН ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ ТА ЇХ ОБЛАДНАННЯ

31.1. Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств -виробників та іншої нормативно-технічної документації.

31.3. Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством:

а) у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху;

б) якщо вони не пройшли державного технічного огляду або не мають талона про його проходження;

в) якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів;

г) у разі обладнання без дозволу Державтоінспекції спеціальними звуковими та світловими сигналами.

31.4. Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:

31.4.1. Гальмові системи:

а) змінено конструкцію гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника;

б) під час дорожніх випробувань робочої гальмової системи перевищуються такі значення:

ТИП ТРАНСПОРТНОГО ЗАСОБУ

ГАЛЬМОВИЙ ШЛЯХ, М,НЕ БІЛЬШЕ НІЖ

Легкові автомобілі та їхні модифікації для перевезення вантажів

14,7

Нормативне значення гальмового шляху для транспортних засобів випуску до 1988 року допускається перевищувати не більше ніж на 10 відсотків значення, поданого в таблиці.

Примітки:

1. Випробування робочої гальмової системи проводиться на горизонтальній ділянці дороги з рівним, сухим, чистим цементо- або асфальтобетонним покриттям при швидкості транспортного засобу на початок гальмування: 40 км/год - для автомобілів. Результати випробування вважаються незадовільними, якщо під час гальмування транспортний засіб розвертається на кут більше 8 градусів або займає смугу руху більше ніж 3,5 м.

2. Гальмовий шлях вимірюється з моменту натискання на гальмову педаль (рукоятку) до повної зупинки транспортного засобу;

в) порушено герметичність гідравлічного гальмового приводу;

г) порушено герметичність пневматичного або пневмогідравлічного гальмового приводу, що спричиняє зменшення тиску повітря при непрацюючому двигуні більш як на 0,05 МПа (0,5 кГс/кв.см) за 15 хв у разі приведення в дію органів керування гальмовою системою;

ґ) не працює манометр пневматичного або пневмогідравлічного гальмового приводу;

д) стоянкова гальмова система при відключеному від трансмісії двигуні не забезпечує нерухомий стан: транспортних засобів з повним навантаженням - на уклоні не менше ніж 16 %; легкових автомобілів, їхніх модифікацій для перевезення вантажів, а також автобусів у спорядженому стані - на уклоні не менше ніж 23 %; вантажних автомобілів і автопоїздів у спорядженому стані - на уклоні не менше ніж 31 %;

е) не замикається важіль (рукоятка) стоянкової гальмової системи в робочому положенні; 31.4.2. Рульове керування:

а) сумарний люфт у рульовому керуванні перевищує такі граничні значення:

ТИП ТРАНСПОРТНОГО ЗАСОБУ

ГРАНИЧНЕ ЗНАЧЕННЯ СУМАРНОГО ЛЮФТУ, ГРАД, НЕ БІЛЬШЕ НІЖ

Легкові автомобілі та вантажні

автомобілі з дозволеною максимальною масою до 3,5 т

10

б) є не передбачені конструкцією відчутні взаємні переміщення деталей і вузлів рульового керування або переміщення їх відносно кузова (шасі, кабіни, рами) транспортного засобу; нарізні з'єднання не затягнуті або надійно

не зафіксовані;

в) зіпсований або відсутній передбачений конструкцією підсилювач рульового керування або рульовий демпфер (на мотоциклах);

г) у рульовому керуванні встановлено деталі із слідами залишкової деформації та іншими дефектами, а також застосовано деталі і робочі рідини, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника.

31.4.3. Зовнішні світлові прилади:

а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу;

б) порушено регулювання фар;

в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла;

г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу;

ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Примітки:

1. Мотоцикли (мопеди) можуть бути додатково обладнані однією протитуманною фарою, інші механічні транспортні засоби - двома. Протитуманні фари повинні розміщуватися на висоті не менше 250 мм від поверхні дороги (але не вище фар ближнього світла) симетрично до поздовжньої осі транспортного засобу і не далі 400 мм від зовнішнього габариту за шириною.

2. Дозволяється встановлювати на транспортних засобах один або два задні протитуманні ліхтарі червоного кольору на висоті 400-1200 мм і не ближче 100 мМ до ліхтарів сигналу гальмування.

3. Увімкнення протитуманних фар, задніх протитуманних ліхтарів повинно здійснюватися одночасно з увімкненням габаритних вогнів і освітленням номерного знака (ближнім або дальнім світлом фар).

4. На легковому автомобілі і автобусі дозволяється встановлювати один або два додаткові немиготливі сигнали гальмування червоного кольору на висоті 1150-1400 мм від поверхні дороги.

31.4.4. Склоочисники і склообмивачі вітрового скла:

а) не працюють склоочисники;

б) не працюють передбачені конструкцією транспортного засобу склообмивачі.

31.4.5. Колеса і шини:

а) шини легкових автомобілів та вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою до 3,5 т мають залишкову висоту малюнка протектора менше 1,6 мм,

б) шини мають місцеві пошкодження (порізи, розриви тощо), що оголюють корд, а також розшарування каркаса, відшарування протектора і боковини;

в) шини за розміром або допустимим навантаженням не відповідають моделі транспортного засобу;

г) на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів,

ґ) на передню вісь транспортного засобу встановлено радіальні шини, а на іншу (інші) - діагональні;

є) відсутній болт (гайка) кріплення або є тріщини диска і ободів коліс.

31.4.6. Двигун:

а) вміст шкідливих речовин у відпрацьованих газах або їх димність перевищують установлені стандартами норми;

б) негерметична паливна система;

в) несправна система випускання відпрацьованих газів.

31.4.7. Інші елементи конструкції:

а) немає передбачених конструкцією транспортного засобу стекол, дзеркал заднього виду;

б) не працює звуковий сигнал;

в) встановлено на скло додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість.

Примітка.

На верхній частині вітрового скла автомобілів і автобусів можуть бути прикріплені прозорі кольорові плівки. Дозволяється застосовувати тоновані стекла (крім дзеркальних), світлопропускання яких відповідає вимогам ГОСТ 5727-88. Дозволяється застосовувати занавіски на бокових вікнах автобусів;

г) не працюють передбачені конструкцією замки дверей кузова або кабіни, запори бортів вантажної платформи, запори горловин цистерн і паливних баків, механізм регулювання положення сидіння водія, аварійні виходи, пристрої для приведення їх у дію, привід керування дверима, спідометр, тахограф, пристрій для обігрівання і обдування скла;

ґ) зруйновано корінний лист або центральний болт ресори;

е) відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризко-вики;

є) відсутні:

- медична аптечка з нанесеними на неї відомостями про тип транспортного засобу, для якого вона призначена, - на мотоциклі з боковим причепом, легковому, вантажному автомобілі, колісному тракторі, автобусі, мікроавтобусів, тролейбусі, автомобілі, що перевозить небезпечний вантаж;

- знак аварійної зупинки (миготливий червоний ліхтар), який відповідає вимогам стандарту, - на мотоциклі з боковим причепом, легковому, вантажному автомобілі, колісному тракторі, автобусі;

- на вантажних автомобілях з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т і в автобусах з дозволеною максимальною масою понад 5т- противідкотні упори (щонайменше два);

- працездатний вогнегасник на легковому, вантажному автомобілі, автобусі.

Примітки:

1. Тип, марка, місця встановлення додаткової кількості вогнегасників, якими обладнуються транспортні засоби, що перевозять радіоактивні та окремі небезпечні вантажі, визначаються умовами безпечного перевезення конкретного небезпечного вантажу.

2. Аптечка, перелік медикаментів якої відповідає ДСТУ 3961-2000 для відповідного типу транспортного засобу, і вогнегасник повинні бути в закріпленому стані у місцях, визначених підприємством-виробником. Якщо конструкцією транспортного засобу ці місця не передбачено, медична аптечка і вогнегасник повинні знаходитися в легкодоступних місцях, крім багажника легкового автомобіля. В автобусі один вогнегасник повинен бути в кабіні водія, другий - у салоні для пасажирів;

ж) відсутні ремені безпеки та підголовники в транспортних засобах, де їх установка передбачена конструкцією;

з) ремені безпеки не в робочому стані або мають видимі

надриви на лямках;

и) на мотоциклі немає передбачених конструкцією дуг

безпеки;

і) на мотоциклах і мопедах немає передбачених конструкцією підніжок, на сідлі - поперечних рукояток для пасажира;

ї) відсутні або несправні фари і задні габаритні ліхтарі транспортного засобу, що перевозить великогабаритний, великоваговий чи небезпечний вантаж, а також проблискові маячки, світлоповертальні елементи, розпізнавальні знаки, передбачені пунктом 30.3 цих Правил.

31.5. У разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

31.6. Забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких:

а) робоча гальмова система чи рульове керування не дають змоги водієві зупинити транспортний засіб або здійснити маневр під час руху з мінімальною швидкістю;

б) у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів;

в) під час дощу або снігопаду не працює склоочисник з боку розміщення керма;

г) зіпсований тягово-зчіпний пристрій автопоїзда.

31.7. Забороняється експлуатація транспортного засобу шляхом доставки його на спеціальний майданчик чи стоянку Державтоінспекції у випадках, передбачених законодавством.

32. ОКРЕМІ ПИТАННЯ ДОРОЖНЬОГО РУХУ, ЩО ПОТРЕБУЮТЬ УЗГОДЖЕННЯ З ДЕРЖАВТОІНСПЕКЦІЄЮ

32.1. З органами Державтоінспекції узгоджуються: а) розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах кіосків, павільйонів, рекламоносіїв, пересувних торговельних пунктів, а також на прилеглих територіях, будинках, спорудах - адміністративних приміщень підприємств, установ та організацій, місць торгівлі та надання послуг;

б) маршрути та перелік доріг, на яких може проводитися навчання водінню транспортними засобами;

в) умови та порядок руху колон у складі більш як понад 5 механічних транспортних засобів;

д) порядок буксирування двох і більше транспортних Засобів

е) технічні вимоги, конструкція та встановлення на транспортних засобах спеціальних звукових і світлових сигнальних пристроїв (типу «Сирена», проблисковий маячок тощо), світлових покажчиків та розпізнавальних знаків автомобілів аварійної служби, а також розміщення реклами та нанесення білих смуг під нахилом на зовнішніх бокових поверхнях транспортних засобів;

є) переобладнання транспортних засобів.

З органами Державтоінспекції узгоджуються також інші питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами.

КОДЕКС УКРАЇНИ ПРО АДМІНІТРАТИВНІ ПРАВОПОРУШЕННЯ

Стаття 14-1. Відповідальність власників (співвласників) транспортних засобів

До адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.

За наявності обставин, які свідчать про вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, іншою особою, власник (співвласник) транспортного засобу може протягом десяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу повідомити про відповідні обставини (транспортний засіб знаходився у володінні чи користуванні іншої особи, вибув з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб тощо) орган (посадову особу), що виніс постанову про накладення адміністративного стягнення. На період з'ясування та перевірки цих обставин виконання постанови про накладення адміністративного стягнення зупиняється до моменту встановлення особи, яка вчинила це правопорушення.

Стаття 18. Крайня необхідність

Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Стаття 121. Порушення водіями правил експлуатації транспортних засобів, правил користування ременями безпеки або мотошоломами

Керування водіями транспортними засобами, що мають несправності гальмової системи, рульового управління, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація їх забороняється, або переобладнаними з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, або такими, що своєчасно не пройшли державного технічного огляду,

- тягне за собою накладення штрафу від двадцяти до двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Керування водіями транспортними засобами, які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів, що мають несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання яких не відповідає вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації,

- тягне за собою накладення штрафу від сорока до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою або другою цієї статті,

- тягне за собою позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців або адміністративний арешт на строк від п'яти до десяти діб.

Порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами,

- тягне за собою накладення штрафу від трьох до п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Керування водіями транспортними засобами, не зареєстрованими або не перереєстрованими в установленому порядку, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, а також без талона про проходження державного технічного огляду чи з талоном, що не належить цьому засобу або не відповідає вимогам стандарту,

- тягне за собою накладення штрафу від десяти до п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною п'ятою цієї статті,

- тягне за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Стаття 121-1. Експлуатація водіями транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах

Експлуатація водіями транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені або підроблені,

- тягне за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 122. Перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху

Перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками,

- тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, ненадання переваги в русі маршрутним транспортним засобам, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди,

- тягнуть за собою накладення штрафу від двадцяти п'яти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, міліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, .

- тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин

Порушення, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян, що підтверджені фактичними даними, а саме: поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, свідків, показань технічних приладів та засобів фото- і відеоспостереження та іншими документами,

- тягнуть за собою накладення штрафу від сорока до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Стаття 122-2. Невиконання водіями вимог про зупинку Невиконання водіями вимог працівника міліції, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу,

- тягне за собою накладення штрафу від дев'яти до одинадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Стаття 122-4. Залишення місця дорожньо-транспортної пригоди

Залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні,

- тягне за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до вісімнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк від десяти до п'ятнадцяти діб.

Стаття 122-5. Порушення порядку встановлення і використання спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв

Порушення визначеного порядку встановлення і використання на транспортних засобах спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв,

- тягне за собою накладення штрафу від п'ятдесяти до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв або без такої.

Стаття 123. Порушення водіями транспортних засобів правил проїзду залізничних переїздів

В'їзд водіїв на залізничний переїзд на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника чи чергового по переїзду, при закритому шлагбаумі або коли до переїзду наближається поїзд,

- тягне за собою накладення штрафу в розмірі від двадцяти до двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Інші порушення правил проїзду залізничних переїздів, крім передбачених частиною першою цієї статті,

- тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порушення, передбачені частиною першою або другою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки та підтверджені фактичними даними, а саме: поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показань технічних приладів та засобів фото- і відеоспостереження та іншими документами,

- тягнуть за собою накладення штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин.

Стаття 124. Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна

Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна,

- тягне за собою накладення штрафу від двадцяти до двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Стаття 124-1. Ненадання транспортних засобів працівникам міліції та медичним працівникам, а також ненадання військових транспортних засобів посадовим особам Військової служби правопорядку у Збройних Силах України Ненадання посадовими особами підприємств, установ, організацій і громадянами транспортних засобів, що їм належать, працівникам міліції та медичним працівникам, а також ненадання військових транспортних засобів посадовим особам Військової служби правопорядку у Збройних Силах України у встановлених законом невідкладних випадках,

- тягне за собою накладення штрафу від чотирьох до восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 125. Інші порушення правил дорожнього руху Інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу,

- тягнуть за собою попередження.

Стаття 126. Керування транспортними засобами особами, які не мають відповідних документів або не пред'явили їх для перевірки

Керування транспортними засобами водіями, які не мають при собі або не пред'явили чи не передали для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, талона до нього, реєстраційних та інших документів, що підтверджують право користування чи розпорядження транспортним засобом, а у випадках, передбачених законодавством, належно оформленого дорожнього (маршрутного) листа або документів на вантаж, що перевозиться, ліцензійної картки на транспортний засіб, а так само поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»),

- тягне за собою накладення штрафу від двадцяти п'яти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом,

- тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до тридцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами,

- тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Примітка: Положення частин першої та другої цієї статті не застосовуються до осіб, які у встановленому порядку навчаються водінню транспортного засобу.

Стаття 127-1. Порушення порядку перевірки технічного стану транспортного засобу

Неналежне проведення перевірки технічного стану транспортного засобу та видача відповідного документа про його технічну справність,

- тягне за собою накладення штрафу на особу, відповідальну за видачу документа про технічну справність транспортного засобу, від дев'яноста до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Видача талона про проходження державного технічного огляду без документа, що підтверджує технічну справність транспортного засобу,

- тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від дев'яноста до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 128-1. Порушення або невиконання правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху

Порушення або невиконання правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, на підприємствах, в установах та організаціях усіх форм власності під час виготовлення та ремонту транспортних засобів і деталей до них або встановлення на них інших предметів додаткового обладнання, не передбаченого конструкцією транспортного засобу, а також під час будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів і дорожніх споруд,

- тягне за собою накладення штрафу від ста до ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порушення, передбачені частиною першою цієї статті, що спричинили пошкодження транспортних засобів, вантажів, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна,

- тягнуть за собою накладення штрафу від ста п'ятдесяти до ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 130. Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,

- тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв від ста п'ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або громадські роботи на строк від сорока до п'ятдесяти годин, або адміністративний арешт на строк від семи до десяти діб і на інших осіб - накладення штрафу від ста п'ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до п'ятдесяти годин, або адміністративний арешт на строк від семи до десяти діб.

Повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті,

- тягне за собою на водіїв позбавлення права керування транспортними засобами на строк від двох до трьох років з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або громадські роботи на строк від п'ятдесяти до шістдесяти годин, або адміністративний арешт на строк від десяти до п'ятнадцяти діб і на інших осіб - оплатне вилучення транспортного засобу чи без такого або громадські роботи на строк від п'ятдесяти до шістдесяти годин, або адміністративний арешт на строк від десяти до п'ятнадцяти

Дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалась адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,

- тягнуть за собою на водіїв позбавлення права керування транспортними засобами на строк до десяти років з оплатним вилученням транспортного засобу і на інших осіб - оплатне вилучення транспортного засобу.

Вживання водієм транспортного засобу після Дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу працівника міліції, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду,

- тягне за собою на водіїв позбавлення права керування транспортними засобами на строк від двох до трьох років або адміністративний арешт на строк від десяти до п'ятнадцяти діб.

Стаття 140. Порушення правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на автомобільних дорогах і вулицях місць провадження робіт

Порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху,

- тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від шістдесяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порушення визначеного законодавством порядку погодження з Державною автомобільною інспекцією: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об'єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування,

- тягне за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів господарської діяльності - від тридцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само неу-сунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів,

- тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від тридцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів господарської діяльності - від сорока до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порушення, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів, вантажів, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна,

- тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від сорока до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і накладення штрафу на посадових осіб, громадян - суб'єктів господарської діяльності від п'ятдесяти до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк від п'яти до десяти діб.

Стаття 247. Обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин:

1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення;

2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку;

3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність;

4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони;

5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення;

6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність;

7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу;

8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також порушення по даному факту кримінальної справи;

9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Стаття 250. Прокурорський нагляд за виконанням законів при провадженні в справах про адміністративні правопорушення

Прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення має право: порушувати провадження в справі про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи; перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання; давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення; опротестовувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення; зупиняти виконання постанови, а також вчиняти інші передбачені законом дії.

Стаття 251. Докази

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 256. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Стаття 258. Випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається

Протокол не складається в разі ...якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. ;Н

У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня винесення такої постанови.

Стаття 259. Доставления порушника

...При вчиненні порушень правил користування засобами транспорту, правил щодо охорони порядку і безпеки руху,... порушника може бути доставлено уповноваженою на те особою в міліцію, якщо у нього немає документів, що посвідчують особу, і немає свідків, які 6 могли повідомити необхідні дані про нього.

Стаття 260. Заходи забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення

У випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов'язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, талона про проходження державного технічного огляду, ліцензійної картки на транспортний засіб, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Порядок адміністративного затримання, особистого огляду, огляду речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, талона про проходження державного технічного огляду, ліцензійної картки на транспортний засіб, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, а також щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, з метою, передбаченою цією статтею, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконним застосуванням заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, проводиться в порядку, встановленому законом.

Стаття 261. Адміністративне затримання

Про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім'я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.

Про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Стаття 262. Органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання

Адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може провадитися лише органами (посадовими особами), уповноваженими на те законами України.

Адміністративне затримання провадиться:

1) органами внутрішніх справ - при вчиненні дрібного хуліганства, вчиненні насильства в сім'ї, порушення порядку організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, при поширюванні неправдивих чуток, вчиненні злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі працівника міліції, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а також військовослужбовця чи образи їх, публічних закликів до невиконання вимог працівника міліції, при прояві неповаги до суду, вчиненні незаконного доступу до інформації в автоматизованих системах, порушення правил про валютні операції, правил обігу наркотичних засобів або психотропних речовин, незаконного продажу товарів або інших предметів, дрібної спекуляції, торгівлі з рук у невстановлених місцях, при розпиванні спиртних напоїв у громадських місцях чи появі у громадських місцях у п'яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, у випадках, коли є підстави вважати, що особа займається проституцією, при порушенні правил дорожнього руху, правил полювання, рибальства і охорони рибних запасів та інших пору-, шень законодавства про охорону і використання тваринного світу, при порушенні правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні і транзитного проїзду через територію України, а також в інших випадках, прямо передбачених законами України;

Стаття 263. Строки адміністративного затримання Адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може тривати не більш як три години. У виняткових випадках, у зв'язку з особливою потребою законами України може бути встановлено інші строки адміністративного затримання.

Осіб, які порушили правила обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, може бути затримано на строк до трьох годин для складання протоколу, а в необхідних випадках для встановлення особи, проведення медичного огляду, з'ясування обставин придбання вилучених наркотичних засобів і психотропних речовин та їх дослідження - до трьох діб з повідомленням про це письмово прокурора протягом двадцяти чотирьох годин з моменту затримання або на строк до десяти діб з санкції прокурора, якщо правопорушники не мають документів, що посвідчують їх особу.

Осіб, які вчинили дрібне хуліганство, насильство в сім'ї, злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівника міліції, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а також військовослужбовця чи образу їх, публічні заклики до невиконання вимог працівника міліції чи посадової особи Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, може бути затримано до розгляду справи суддею або начальником (заступником начальника) органу внутрішніх справ.

Строк адміністративного затримання обчислюється з моменту доставления порушника для складення протоколу, а особи, яка була в стані сп'яніння, - з часу її витвереження.

Стаття 265-1. Тимчасове вилучення посвідчення водія

У разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, працівник Державної автомобільної інспекції тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Після закінчення тримісячного строку тимчасового вилучення посвідчення водія, у випадках, якщо судом не прийнято рішення щодо позбавлення водія права керування транспортним засобом або якщо справа про адміністративне правопорушення не розглянута у встановлений законом строк, особа має право звернутися за отриманням вилученого документа. Таке звернення особи є обов'язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення. За подання такого звернення та повернення особі тимчасово вилученого посвідчення водія не може стягуватися плата.

Порядок тимчасового вилучення посвідчення водія визначається Кабінетом Міністрів України.

Стаття 265-2. Тимчасове затримання транспортних засобів

У разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник Державної автомобільної інспекції тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Після тимчасового затримання транспортного засобу працівник Державної автомобільної інспекції зобов'язаний надати особі можливість повідомити про тимчасове затримання транспортного засобу та своє місцезнаходження іншу особу за власним вибором і вжити заходів щодо повернення автомобіля до місця постійної дислокації, а також забороняє експлуатацію транспортного засобу до усунення несправностей, виявлених у процесі його огляду.

Транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання.

Після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу. Таке звернення особи є обов'язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.

За подання такого звернення та повернення особі тимчасово затриманого транспортного засобу не може стягуватися плата.

Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та стоянках визначається Кабінетом Міністрів України.

Стаття 265-3. Тимчасове вилучення талона про проходження державного технічного огляду або ліцензійної картки на транспортний засіб

У разі експлуатації транспортного засобу, що має несправності гальмової системи, рульового управління, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), або не укомплектований відповідно до призначення чи має інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація їх забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, або є таким, що своєчасно не пройшов державного технічного огляду, - працівник Державної автомобільної інспекції тимчасово вилучає талон про проходження державного технічного огляду.

Про тимчасове вилучення талона про проходження державного технічного огляду або ліцензійної картки на транспортний засіб складається відповідний акт. Порядок тимчасового вилучення талона про проходження державного технічного огляду або ліцензійної картки на транспортний засіб визначається Кабінетом Міністрів України.

Стаття 268. Права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Стаття 269. Потерпілий

Потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Потерпілий має право знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, оскаржувати постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Потерпілого може бути опитано як свідка відповідно до статті 272 цього Кодексу.

Стаття 272. Свідок

Як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

На виклик органу (посадової особи), у провадженні якого перебуває справа, свідок зобов'язаний з'явитися в зазначений час, дати правдиві пояснення, повідомити все відоме йому по справі і відповісти на поставлені запитання.

Стаття 277. Строки розгляду справ про адміністративні правопорушення

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Законами України може бути передбачено й інші строки розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Стаття 280. Обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 283. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення

приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Якщо при вирішенні питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення органами (посадовими особами), переліченими у пунктах 1-4 статті 213 цього Кодексу, одночасно вирішується питання про відшкодування винним майнової шкоди, то в постанові по справі зазначаються розмір шкоди, що підлягає стягненню, порядок і строк її відшкодування.

Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу...

Стаття 284. Види постанов по справі про адміністративне правопорушення

По справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового слідства чи дізнання, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Стаття 288. Порядок оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено:

3) постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Постанову про одночасне накладення основного і додаткового адміністративних стягнень може бути оскаржено за вибором особи, щодо якої її винесено, чи потерпілого в порядку, встановленому для оскарження основного або додаткового стягнення.

Скарга подається в орган (посадовій особі), який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України. Скарга, що надійшла, протягом трьох діб надсилається разом із справою органу (посадовій особі), правомочному відповідно до цієї статті її розглядати.

Постанову уповноваженого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути скасовано або змінено за протестом прокурора керівником відповідного органу, а також незалежно від наявності протесту прокурора - керівником вищестоящого органу.

Особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

ТАБЛИЦА ШТРАФОВ

СТАТЬЯ КоАП

НАРУШЕНИЕ

НАКАЗАНИЕ

ВЫНОСИТ ПОСТАНОВЛЕНИЕ

ИЗЪЯТИЕ ВЕЩЕЙ И ДОКУМЕНТОВ

ст. 80

Выпуск в эксплуатацию автомобилей, самолетов, судов и других передвижных средств и установок, у которых содержание загрязняющих веществ в отработанных газах* а также уровень воздействия физических факторов, осуществляемого, создаваемого ими во время работы, превышают установленные нормативы.

1360-1700 грн. на должностных лиц, граждан - субъектов предпринимательской деятельности

Начальник или зам. нач-ка отделения ГАИ, командир или зам. командира отдельного подразделения ГАИ, начальник ОВД

ст. 81

Эксплуатация гражданами автомототранспортных и других передвижных средств и установок, у которых содержание загрязняющих веществ в отработанных газах* а также уровень воздействия физических факторов, осуществляемого, ! создаваемого ими во время работы, превышают установленные норгмативы.

510 - 850 грн

Начальник или зам. нач-ка отделения ГАИ, командир или зам. командира отдельного подразделения ГАИ, начальник ОВД

ст. 108

Грубое нарушение механизаторами правил технической эксплуатации тракторов, комбайнов, других самоходных сельскохозяйственных машин и правил техники безопасности во время их эксплуатации.

102-340 грн. лишение права управления -до 1 месяца

Уполномоченные должностные лица Минагрополитики

ст. 108

Грубое нарушение механизаторами правил технической эксплуатации тракторов, комбайнов, других самоходных сельскохозяйственных машин и правил техники безопасности во время их эксплуатации.

102-340 грн. лишение права управления -до 1 месяца

Уполномоченные должностные лица Минагрополитики

ч.2 ст.121

Управление водителями транспортными средствами, которые используются для предоставления услуг по перевозке пассажиров, которые имеют неисправности, предусмотренные ч.1 ст. 121, или техническое состояние и оборудование которых не отвечает требованиям стандартов, правил дорожного движения и технической эксплуатации

680-850 грн.

Сотрудники ГАИ, имеющие специальные звани

Временно задерживается транспортное средство, временно изымается талон о прохождении ТО

ч.З ст. 121

Повторное на протяжении года совершение любого из нарушений, предусмотренных ч.1 или ч.2ст. 121

лишение права управления - от 3 до 6 месяцев, или административный арест-от 5 до 10 суток

Суд

Временно задерживается транспортное средство, временно изымается талон о прохождении ТО и водительское удостоверение

ч.4 ст. 121

Нарушение правил пользования ремнями безопасности или мотошлемами

51-85 грн.

Сотрудники ГАИ, имеющие специальные звани

ч.5 ст. 121

Управление водителями транспортными средствами, не зарегистрированными или не перерегистрированными в установленном порядке, без номерного знака или с номерным знаком, который не принадлежит этому средству или не соответствует требованиям стандартов, или с номерным знаком, закрепленным в неустановленном для этого месте, закрытым другими предметами или загрязненным, что не позволяет четко определить символы номерного знака с расстояния двадцати метров, перевернутым или неосвещенным, а также без талона о прохождении государственного технического осмотра или с талоном, который не принадлежит этому средству или не соответствует требованиям стандарта.

170-255 грн.

Сотрудники ГАИ, имеющие специальные звания

Временно задерживается транспортное средство

ч.6 ст. 121

Повторное на протяжении года совершение любого из нарушений, предусмотренных ч.1 ст. 121.

255-510 грн. или общественные работы - от 30 до 40 часов, с оплатным изъятием тр, ср-ва или без такового

Суд

Временно задерживается транспортное средство

ст.121-1

Эксплуатация водителями транспортных средств, идентификационные номера составных частей которых не соответствуют записям в регистрационных документах, уничтожены или подделаны

255 - 340 грн.

Сотрудники ГАИ, имеющие специальные звания

Временно задерживается транспортное средство

ч.1 ст. 121-2

Перевозка водителями транспортных средств, которые работают в режиме маршрутных такси, пассажиров свыше максимального количества, предусмотренного технической характеристикой транспортного средства или определенного в регистрационных документах на это транспортное средство, а также перевозка водителями транспортных средств, которые совершают междугородные или международные перевозки, пассажиров, количество которых превышает количество мест для сидения, предусмотренное технической характеристикой транспортного средства или определенное в регистрационных документах на это транспортное средство.

170-255 грн.

Сотрудники ГАИ, имеющие специальные звания

ч.2 ст. 121-2

Нарушение водителями транспортных средств, которые работают в режиме маршрутных такси, правил остановки во время совершения посадки (высадки) пассажиров.

255 - 340 грн.

Сотрудники ГАИ, имеющие специальные звания

ч.З ст. 121-2

Перевозка пассажиров на автобусном маршруте протяженностью свыше пятисот километров одним водителем

170-255 грн.

Сотрудники ГАИ, имеющие специальные звания

Временно изымается лицензионная карточка

ч.1 ст. 122

Превышение водителями транспортных средств установленных ограничений скорости движения транспортных средств более чем на двадцать километров в час, нарушение требований дорожных знаков и разметки проездной части дорог, правил перевозки грузов, буксировки транспортных средств, остановки, стоянки, проезда пешеходных переходов, непредоставление преимущества в движении пешеходам на нерегулируемых пешеходных переходах, а также нарушение установленного для транспортных средств запрещения двигаться тротуарами или пешеходными дорожками.

255 - 340 грн.

Сотрудники ГАИ, имеющие специальные звания

ч.2 ст. 122

Нарушение водителями транспортных средств правил проезда перекрестков, остановок транспортных средств общего пользования, проезд на запрещенный сигнал светофора или жест регулировщика, непредоставление преимущества в движении маршрутным транспортным средствам, нарушение правил обгона и встречного разъезда, безопасной дистанции или интервала, размещения транспортных средств на проезжей части, нарушение правил движения автомагистралями, пользования внешними освещающими приборами или предупредительными сигналами при начале движения или изменении его направления, использование этих приборов и их переоборудование с нарушением требований соответствующих стандартов, пользование водителем во время движения транспортного средства средствами связи, не оборудованными техническими устройствами, позволяющими вести переговоры без помощи рук (за исключением водителей оперативных траншортньїх средств во время выполнения ими безотлагательного служеоного задания), а также нарушение правил учебной езды.

425-510 грн.

Сотрудники ГАИ, имеющие специальные звания

ч.З ст. 122

Превышение водителями транспортных средств установленных ограничении скорости движения транспортных средств более чем на пятьдесят километров в час, непредоставление преимущества в движении транспортным средствам аварийно-спасательных служб, скорой медицинской помощи, пожарной охраны, милиции, которые двигаются с включенными специальными световыми или звуковыми сигнальными устройствами, а также нарушение правил остановки, стоянки, которые создают препятствия дорожному движению или угрозу безопасности движения.

510-680 грн. или общественные работы - от 30 до 40 часов

Суд

ч.4 ст. 122

Нарушения, предусмотренные 4.1,2, или 3 ст. 122, которые повлекли создание аварийной обстановки, а именно: принудили других участников дорожного движения резко изменить скорость, направление движения или принять другие меры к обеспечению личной безопасности или безопасности других граждан, которые подтверждены фактическими данными, а именно: объяснениями лица, которое привлекается к административной ответственности, потерпевшего, свидетелей, показаниями технических приборов и средств фото- и видеонаблюдения и другими документами.

510-680 грн. или лишение права управления -от 6 месяцев до 1 года

Суд

Временно изымается водительское удостоверение

ст. 122-2

Невыполнение водителями требований сотрудника милиции о остановке транспортного средства.

153-187 грн. или лишение права управления -отЗдоб месяцев

Суд

Временно изымается водительское удостоверение

ст. 122-4

Оставление водителями транспортных средств, другими участниками дорожного движения в нарушение установленных правил места дорожно-транспортного происшествия, к которому они причастны.

255 - 306 грн. Или общественные работы - от 30 до 40 часов или административный арест- от 10 до 15 суток

Суд

ст. 122-5

Нарушение определенного порядка установки и использования на транспортных средствах специальных световых или звуковых сигнальных устройств.

340-425 грн.

Сотрудники ГАИ, имеющие специальные звания

ч.2 ст. 123

Другие нарушения правил проезда железнодорожных переездов, кроме предусмотренных ч. 1 ст. 123

255 - 340 грн.

Сотрудники ГАИ, имеющие специальные звания

ч.З ст.123

Нарушения, предусмотренные ч.1 или ч. 2 ст. 123, которые повлекли создание аварийной обстановки и подтверждены фактическими данными, а именно: объяснениями лица, которое привлекается к административной ответственности, свидетелей, показаниями технических приборов и средств фото- и видеонаблюдения и другими документами.

340 - 680 грн. или лишение права управления - от 1 до 2 лет или общественные работы - от 40 до 60 часов

Суд

Временно изымается водительское удостоверение

ст. 124

Нарушение участниками дорожного движения правил дорожного движения, которое повлекло повреждение транспортных средств, груза, автомобильных дорог, улиц, железнодорожных переездов, дорожных сооружений или иного имущества.

340 - 425 грн. или лишение права управления - от 6 месяцев до 1 года

Суд

Временно изымается водительское удостоверение

ст. 124-1

Непредоставление должностными лицами предприятий, учреждений, организаций и гражданами транспортных средств, которые им принадлежат, работникам милиции и медицинским работникам в установленных законом безотлагательных случаях

68-136 грн.

Начальник или зам. нач-ка отделения ГАИ, командир или зам. командира отдельного подразделения ГАИ, начальник ОВД

ст. 125

Другие нарушения правил дорожного движения кроме предусмотренных статьями 121-128, ч.1 и ч. 2 статьи 129, статьями 139 и 140.

Предупреждение

Сотрудники ГАИ, имеющие специальные звания

ч.1

Управление транспортными средствами водителями, которые не имеют при себе или не предъявили или не передали для проверки удостоверение водителя соответствующей категории, талона к нему, регистрационных и других документов, которые подтверждают право пользования или распоряжения транспортным средством, а в случаях, предусмотренных законодательством, правильно оформленного путевого (маршрутного) листа или документов на груз, который перевозится, лицензионной карточки на транспортное средство, а также полиса (договора) обязательного страхования гражданско-правовой ответственности собственников наземных транспортных средств (страхового сертификата «Зеленая карта»).

425 - 850 грн

Сотрудники ГАИ, имеющие специальные звания

Временно задерживается транспортное средство Временно изымается лицензионная карточка

ч.2 ст. 126

Управление транспортным средством лицом, которое не имеет права управления таким транспортным средством, или передача управления транспортным средством лицу, которое не имеет права управления таким транспортным средством.

510-850 грн

Начальник или зам. нач-ка отделения ГАИ, командир или зам. командира отдельного подразделения ГАИ, начальник ОВД

Временно задерживается транспортное средство

ч.З ст. 126

Управление транспортным средством лицом, лишенным права управления транспортными средствами.

510-850 грн

Начальник или зам. нач-ка отделения ГАИ, командир или зам. командира отдельного подразделения ГАИ, начальник ОВД

Временно задерживается транспортное средство

ч.1 ст. 127

Неподчинение пешеходов сигналам регулирования дорожного движения, переход ими проезжей части в неустановленных местах или непосредственно перед транспортными средствами, которые приближаются, невыполнение других правил дорожного движения.

51-85 грн.

Сотрудники ГАИ, имеющие специальные звания

ч.2 ст. 127

Нарушение правил дорожного движения лицами, которые управляют велосипедами, гужевым транспортом, и погонщиками животных.

85-136 грн.

Сотрудники ГАИ, имеющие специальные звания

ч.З ст. 127

Те же нарушения, совершенные лицами, указанными в ч. 1 или ч. 2 ст. 127, которые пребывают в состоянии опьянения.

136-170 грн

Начальник или зам. нач-ка отделения ГАИ, командир или зам. командира отдельного подразделения ГАИ, начальник ОВД

ч.4 ст. 127

Нарушения, предусмотренные ч. 1 или ч. 2 ст. 127, которые повлекли создание аварийной обстановки.

170-255 грн. или общественные работы - от 20 до 40 часов

Суд

ч.1 ст. 127-1

Ненадлежащее проведение проверки технического состояния транспортного средства и выдача соответствующего документа про его техническую исправность

1530-1700 грн.-лицо ответственное за выдачу документа о тех. исправности

Начальник или зам. нач-ка отделения ГАИ, командир или зам. командира отдельного подразделения ГАИ, начальник ОВД

ч. 2 ст. 127-1

Выдача талона о прохождении государственного технического осмотра без документа, который подтверждает техническую исправность транспортного средства.

1530-1700 грн.-на должностных лиц

Суд

ч.1 ст. 128

Выпуск на линию транспортных средств, техническое состояние, оборудование или комплектность которых не отвечает требования правил и стандартов, которые касаются обеспечения дорожного движения, технической эксплуатации, переоборудованньїх без соответствующего согласования, не зарегистрированных в установленном порядке, таких, что не прошли государственного технического осмотра или без полиса обязательного страхования гражданско-правовой ответственное™ собственников наземных транспортных средств (страхового сертификата «Зеленая карточка») или безлицензионной карточки на транспортное средство, без отметок в путевом листе о прохождении ежесменного медицинского осмотра и контроля технического состояния, а также направление в рейс одного водителя при совершении пассажирских перевозок на автобусном маршруте протяженностью более пятисот километров.

680-850 грн.-на должностных лиц, ответственных за техническое состояние, оборудование, эксплуатацию транспортных средств, граждан -субъектов хозяйственной деятельности

Начальник или зам. нач-ка отделения ГАИ, командир или зам. командира отдельного подразделения ГАИ, начальник ОВД

Временно изымается талон о прохождении техосмотра. Временно изымается лицензионная карточка.

ч.2 ст. 128

Повторное на протяжении года совершение любого из нарушений, предусмотренных ч.1 ст.128

850-1360 грн.-на вышеуказанных должностных лиц и граждан.

Начальник или зам. нач-ка отделения ГАИ, командир или зам. командира отдельного подразделения ГАИ, начальник ОВД

Временно изымается талон о прохождении техосмотра. Временно изымается лицензионная карточка.

ч.1 ст. 128-1

Нарушение или невыполнение правил, норм и стандартов, которые касаются обеспечения безопасности дорожного движения на предприятиях, в учреждениях и организациях всех форм собственности во время изготовления и ремонта транспортных средств и деталей к ним или установление на них других предметов дополнительного оборудования, не предусмотренного конструкцией транспортного средства, а также во время строительства, реконструкции, ремонта и содержания автомобильных дорог, улиц, железнодорожных переездов и дорожных сооружений.

1700-2040 грн

Начальник или зам. нач-ка отделения ГАИ, командир или зам. командира отдельного подразделения ГАИ, начальник ОВД

ч.2 ст. 128-1

Нарушение, предусмотренные ч.1 с. 128-1, которые повлекли повреждение транспортных средств, грузов, автомобильных дорог, улиц, железнодорожных переездов, дорожных сооружении или иного имущества.

2550 - 3060 грн.

Начальник или зам. нач-ка отделения ГАИ, командир или зам. командира отдельного подразделения ГАИ, начальник ОВД

ч.1 ст. 129

Допуск к управлению транспортными средствами водителей, которые пребывают в состоянии алкогольного, наркотического или другого опьянения, или в болезненном состоянии, или под воздействием лекарственных препаратов, которые снижают их внимание и скорость реакции, или таких, которые не прошли в установленный срок медицинского осмотра.

425-850 грн. на должностныхлиц, ответственньх за техническое состояние, оборудование, эксплуатацию трантортных средств, граждан -субъектов хозяйственной деятельности

Начальник или зам. нач-ка отделения ГАИ, командир или зам. командира отдельного подразделения ГАИ, начальник ОВД

ч.2 ст. 129

Допуск к управлению транспортным средством лица, которое не имеет права на управление транспортным средством.

340 - 680 грн. на вышеуказанных должностных лиц и граждан.

Начальник или зам. нач-ка отделения ГАИ, командир или зам. командира отдельного подразделения ГАИ, начальник ОВД

ч.1 ст. 130

Управление транспортными средствами лицами в состоянии алкогольного, наркотического или иного опьянения или под действием лекарственных препаратов, которые снижают их внимание и скорость реакции, а также передача управления транспортным средством лицу, которое пребывает в состоянии такого опьянения или под воздействием таких лекарственных препаратов, а также отказ лица, которое управляет транспортным средством, от прохождения в соответствии с установленным порядком осмотра на состояние алкогольного, наркотического или иного опьянения или на употребление лекарственных препаратов, которые снижают их внимание и скорость реакции.

2550 - 3400 грн. или лишение права управления - от 1 до 2 лет или общественные работы - от 40 до 50 часов или административный арест-от 7 до 10 суток (на водителей) 2550 - 3400 грн или общественные работы -от40 до50 часов или административный арест-от 7 до 10 суток (на других лиц)

Суд

Временно задерживается транспортное средство. Временно изымается водительское удостоверение.

ч.2 ст. 130

Повторное на протяжении года совершение любого из нарушений, предусмотренных ч.1 ст. 130.

лишение права управления-от2 до3 лет с оплатным изъятием тр. ср-ва ил и без такового или общественные работы - от 50 до 60 часов или административный арест-от 10 до 15 суток (на водителей) оплатное изъятие тр. ср-ва ил и без такового или общественньїе работы - от 50 до 60 часов или административный арест - от 10 до 15 суток (на другихлиц)

Суд

Временно задерживается транспортное средство. Временно изымается водительское удостоверение.

ч.З ст. 130

Действия, предусмотренные Ч. 1 СТ.130, совершенные лицом, которое дважды на протяжении года подвергалась административному взысканию за управление транспортными средствами в состоянии алкогольного, наркотического или иного опьянения или под действием лекарственных препаратов, которые снижают их внимание и скорость реакции транспортними, за отказ от прохождения в соответствии с установленным порядком осмотра на состояние алкогольного, наркотического или иного опьянения или на употребление лекарственных препаратов, которые снижают их внимание и скорость реакции.

лишение права управления-до 10 лет с оплатным изъятием тр. ср-ва (на водителей) оплатное изъятие тр.ср-ва (на другихлиц)

Суд

Временно задерживается транспортное средство. Временно изымается водительское удостоверение.

ч.4 ст. 130

Употребление водителем транспортного средства после дорожно-транспортного происшествия с его участием алкоголя, наркотиков, а также лекарственных препаратов, изготовленных на их основе (кроме тех, что входят в официально утвержденный состав аптечки или назначены медицинским работником), или после того, как транспортное средство было остановлено по требованию работника милиции, до проведения уполномоченным лицом медицинского осмотра с целью установления состояния алкогольного, наркотического или иного опьянения или на употребление лекарственных препаратов, которые снижают их внимание и скорость реакции, или до принятия решения о освобождении от проведения такого осмотра.

лишение права управления - от 2 до 3 лет или или административный арест-от 10до 15суток

Суд

Временно задерживается транспортное средство. Временно изымается водительское удостоверение.

ст. 132-1

Нарушение правил дорожной перевозки опасных грузов, правил проезда крупногабаритных и тяжеловесных транспортных средств автомобильными дорогами, улицами или железнодорожными переездами.

510-680 грн. (на водителей), 680 – 850 грн. (должностных лиц, ответственных за техническое состояние, оборудование, эксплуатацию транспортных средств, граждан -субъектов хозяйственной деятельности)

Начальник или зам. нач-ка отделения ГАИ, командир или зам. командира отдельного подразделения ГАИ, начальник ОВД

Временно задерживается транспортное средство.

ч.1 ст. 133-1

Осуществление регулярных перевозок пассажиров на постоянных маршрутах без заключения договора на перевозку пассажиров автомобильным транспортом или без паспорта маршрута.

340 - 425 грн. на , должностных лиц, граждан - субъектов предпринимательской деятельности

Начальники автотранспортных управлений Минтранса

ч.2 ст. 133-1

Нарушение правил предоставления услуг по перевозке организованных групп детей или туристов.

595 - 680 грн. На водителей, 680 - 850 грн. на должностных лиц, граждан - субъектов предпринимательской деятельности

Начальники автотранспортных управлений Минтранса

ч.З ст. 133-1

Отклонение от определенного маршрута движения автобуса или маршрутного таксомотора, незаезд на автостанцию (автовокзал), если такой заезд предусмотрен расписанием движения автобуса или маршрутного таксомотора.

14-85 грн.

Сотрудники ГАИ, имеющие специальные звания, начальники автотранспортных управлений и их заместители

ч.4 ст. 133-1

Осуществление перевозок пассажиров такси, в которых не установлен или не работает таксометр.

51-119 грн.

Начальники автотранспортных управлений Минтранса и их заместители

ч. 5 ст. 133-1

Отсутствие визуальной или громкоговорящей информации для пассажиров об отправлении, прибытии автобусов, стоимости проезда, правилах оказания услуг и льготах на пассажирском автотранспорте, отсутствие визуальной информации для пассажиров в автобусах и маршрутных таксомоторах, предусмотренной Правилами предоставления услуг пассажирского автомобильного транспорта.

170-340 грн. на должностныхлиц, граждан-субъектов предпринимательской деятельности

Начальники автотранспортных управлений Минтранса и их заместители

ч.6 ст. 133-1

Нарушение установленного режима труда и отдыха водителей.

680 - 765 грн. На водителей, 1020-1190 грн. на должностных лиц, граждан - субъектов предпринимательской деятельности

Начальник или зам. нач-ка отделения ГАИ, командир или зам. командира отдельного подразделения ГАИ, начальник ОВД

ч. 7 ст. 133-1

Безосновательный отказ от предусмотренной законом льготной перевозки граждан.

136-170 грн. на водителей, граждан - субъектов предпринимательской деятельности

Начальники автотранспортных управлений Минтранса и их заместители

ч.8 ст. 133-1

Хранение транспортных средств, которые используются для перевозки пассажиров на коммерческой основе, вне установленных мест их стоянки.

680 - 870 грн.

Сотрудники ГАИ, имеющие специальные звания

ч.9 ст. 133-1

Перевозка пассажиров или грузов водителем, который не прошел ежесменного передрейсового медицинского осмотра водителей транспортных средств, или перевозка без проведения передрейсового контроля технического состояния транспортных средств.

510- 680 грн.

Сотрудники ГАИ, имеющие специальные звания

Временно изымается лицензионная карточка

ч.1ст. 139

Повреждение автомобильных дорог, улиц, дорожных сооружений, железнодорожных переездов, трамвайных путей, технических средств регулирования дорожного движения, самовольный съем, закрытие или установка технических средств регулирования дорожного движения, создание преград для дорожного движения, в тому числе загрязнение дорожного покрытия, или непринятие необходимых мер к их устранению и предупреждению других участников движения о возникшей опасности, или непринятие должностными лицами, ответственными за техническое состояние, оборудование, эксплуатацию транспортных средств, содержание автомобильных дорог и улиц, гражданами - субъектами хозяйственной деятельности мер кзапрещению движения подведомственных технологических транспортных средств, сельскохозяйственной техники и машин на гусеничном ходу автомобильными дорогами и улицами, покрытие которых может быть повреждено.

340-510 грн. или общественные работы - от 30 до 40 часов (на граждан), 510-680 грн. или общественные работы -от 30 до 40 часов (на должностных лиц, ответственных за техническое состояние, оборудование, эксплуатацию транспортных средств, содержание автодорог и улиц, граждан -субъектов хозяйственной деятельности)

Суд

ч.2 ст.139

Нарушения, предусмотренные ч.1 ст. 139, которые повлекли повреждения транспортных средств, грузов или другого имущества

510-680 грн. или общественные работы -от 40 до 60 часов

(награждай), 680 - 850 грн.или общественные работы - от 40 до 60 часов (на должностных лиц,

ответственных за техническоесостояние, оборудование, эксплуатацию транспортных средств, содержание автодорог

и улиц, граждан -субъектов хозяйственной деятельности)

Суд

ч.1 ст.140

Нарушение правил, норм и стандартов, которые касаются обеспечения безопасности дорожного движения при содержании автомобильных дорог и улиц, железнодорожных переездов, других дорожных сооружений, непринятие мер к своевременному запрещению или ограничению движения при возникновении условий, которые угрожают безопасности движения, или непринятие своевременных мер к возобновлению безопасных условий для движения

1020-1360 грн. (на должностных лиц)

Начальник или зам. нач-ка отделения ГАИ, командир или зам. командира отдельного подразделения ГАИ, начальник ОВД

ч.2 ст. 140

Нарушение определенного законодательством порядка согласования с Государственной автомобильной инспекцией: установки рекламоносителей, технических средств организации дорожного движения, проведение каких-либо работ на автомобильных дорогах, улицах, железнодорожных переездах; разработка проектной документации на строительство, реконструкцию и ремонт автомобильных дорог, улиц, железнодорожных переездов и объектов дорожного сервиса; совершение пассажирских перевозок по установленным маршрутам движения транспортных средств общего пользования.

340-425 грн. (на граждан), 510- 680 грн. (на должностных лиц, граждан -субъектов хозяйственной деятельности)

Начальник или зам. нач-ка отделения ГАИ, командир или зам. командира отдельного подразделения ГАИ, начальник ОВД

ч.З ст. 140

Нарушение нормативов об оборудовании на автомобильных дорогах, улицах, железнодорожных переездах мест: проведения работ, оставление дорожных машин, строительных материалов, конструкций и т.п., а также неустранение после окончания работ препятствий и неприведение автомобильной дороги, улицы, железнодорожного переезда в состояние, которое гарантирует беспрепятственное и безопасное движение транспортных средств и пешеходов.

510-680 грн. (на граждан), 680 - 850 грн. (на должностных лиц, граждан -субъектов хозяйственной деятельности)

Начальник или зам. нач-ка отделения ГАИ, командир или зам. командира отдельного подразделения ГАИ, начальник ОВД

ч.4 ст. 140

Нарушения, предусмотренные ч.ч. 1,2,3 ст. 140, которые повлекли создание аварийной обстановки или повреждение транспортных средств, грузов, автомобильных дорог, улиц, железнодорожных переездов, дорожных сооружений или другого имущества.

680 - 850 грн. (на

граждан), 850-1020 грн. или административный арест на срок от 5 до 10 суток (на должностных лиц, граждан-субъектов хозяйственной деятельности)

Суд

ст. 188-28

Невыполнение законных требований (предписаний) должностных лиц Государственной автомобильной инспекции Министерства внутренних дел Украины об устранении нарушений правил, норм и стандартов, которые относятся к обеспечению безопасности дорожного движения.

255-340 грн

Суд

МІНІСТЕРСТВО ВНУТРІШНІХ СПРАВ УКРАЇНИ

наказ від 27.03.2009 № 111

ІНСТРУКЦІЯ з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС(№111)

Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2009 р. за № 576/16592

1. ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ

1.1. Інструкція з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС (далі - Інструкція) визначає завдання та функції працівників підрозділів дорожньо-патрульної служби (далі - підрозділи ДПС), що здійснюють нагляд за дорожнім рухом, взаємовідносини з учасниками дорожнього руху, дії під час отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП) та порушень правил, норм і стандартів у сфері безпеки дорожнього руху, а також організацію взаємодії з іншими підрозділами органів внутрішніх справ України (далі - ОВС).

2. ОРГАНІЗАЦІЯ ДІЯЛЬНОСТІ ПІДРОЗДІЛІВ ДПС

2.1. Працівники підрозділів ДПС повинні мати необхідну професійну підготовку, високі моральні якості, бути дисциплінованими та пильними, стійко переносити труднощі, пов'язані зі службою, бути ввічливими й тактовними в спілкуванні з громадянами.

2.2. У своїй діяльності працівники підрозділів ДПС керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ України та цією Інструкцією.

2.7. Підрозділи ДПС взаємодіють з іншими підрозділами ОВС, службами з безпеки дорожнього руху підприємств, установ і організацій всіх форм власності, іншими державними і громадськими організаціями, діяльність яких пов'язана із забезпеченням безпеки дорожнього руху, а також з трудовими колективами і громадськістю.

2.8. За невиконання покладених на них обов'язків і перевищення наданих їм прав працівники підрозділів ДПС несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

3. ЗАВДАННЯ ТА ФУНКЦІЇ ПІДРОЗДІЛІВ ДПС

3.1. Нагляд за дорожнім рухом з метою забезпечення його безпеки.

3.2. Забезпечення безпечного й безперебійного руху транспортних засобів.

3.3. Попередження та припинення злочинів і адміністративних правопорушень у сфері дорожнього руху.

3.4. Винесення відповідно до чинного законодавства постанов про адміністративні порушення.

3.5. Забезпечення ефективного використання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

3.6. Контроль за дорожнім рухом, тобто виявлення порушень законодавства, правил, норм і стандартів у сфері забезпечення дорожнього руху.

3.7. Застосування в установленому порядку передбачених законодавством заходів впливу до порушників ПДР.

3.8. Регулювання дорожнього руху, забезпечення організації руху транспортних засобів і пішоходів у місцях проведення аварійно-рятувальних робіт, масових заходів та під час виникнення заторових явищ.

3.9. Виконання невідкладних заходів на місці ДТП, а також ужиття заходів до евакуації людей та надання їм першої медичної допомоги, сприяння в транспортуванні пошкоджених транспортних засобів.

3.10. Здійснення спільно з іншими підрозділами ОВС розшуку транспортних засобів, водії яких зникли з місця скоєння ДТП, та транспортних засобів, які викрадені або якими незаконно заволоділи в межах території обслуговування під час введення відповідного оперативного плану.

3.11. Супроводження та забезпечення безперешкодного проїзду транспортних засобів, що використовуються для пересування осіб, стосовно яких здійснюється державна охорона, організованих груп дітей, що прямують до місць оздоровлення та у зворотному напрямку, небезпечних, великогабаритних вантажів, а також інших транспортних засобів та вантажів у порядку, визначеному чинним законодавством.

3.12. Забезпечення безпеки дорожнього руху та охорони громадського порядку під час проведення масових заходів.

3.13. Здійснення заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі тимчасове затримання транспортних засобів і доставления їх на спеціальні майданчики чи стоянки.

3.14. Облік, аналіз правопорушень та ДТП на території, що обслуговується.

3.15. Надання практичної допомоги учасникам дорожнього Руху.

3.16. Контроль за утриманням автомобільних доріг, вулиць, дорожніх споруд та залізничних переїздів у безпечному для дорожнього руху стані, обладнанням вулиць і доріг технічними засобами регулювання дорожнього руху.

3.17. Здійснення під час несення служби контролю за виконанням умов та порядку проведення ремонтно-будівельних та інших робіт на вулично-дорожній мережі, залізничних переїздах, а також здійснення невідкладних заходів під час виникнення небезпечних дорожніх умов.

3.18. Участь у попередженні й розкритті злочинів під час нагляду за дорожнім рухом та охорони громадського порядку.

6. ОБОВ'ЯЗКИ ПРАЦІВНИКІВ ПІДРОЗДІЛІВ ДПС

6.1. Працівник підрозділу ДПС під час несення служби зобов'язаний:

6.2. Досконало знати ПДР, цю Інструкцію, інші нормативно-правові акти у сфері безпеки дорожнього руху та свої функціональні обов'язки.

6.3. Перебувати на визначеному місці несення служби

відповідно до дислокації.

6.4. Постійно контролювати безперебійність радіозв'язку, а в разі його відсутності негайно вживати всіх можливих заходів щодо інформування про це чергової частини або безпосереднього керівника (командира).

6.5. Дотримуватись встановленого порядку носіння форменого одягу, знаків розрізнення та відомчих нагород.

6.6. Постійно утримувати у належному стані спеціальні засоби захисту, елементи екіпірування, транспортні засоби та їх обладнання, технічні засоби та технічні прилади, які використовуються для фіксації правопорушень, засоби зв’язку, медичне устаткування для надання першої медичної допомоги учасникам дорожнього руху.

6.7. Організовувати безпечний та безперешкодний дорожній рух.

6.8. Знати дислокацію найближчих нарядів міліції та систему зв'язку з ними.

6.9. Знати оперативну обстановку, що доводиться на інструктажах, насамперед стан аварійності та злочинності на території обслуговування.

6.10. Постійно контролювати дотримання учасниками дорожнього руху правил, норм і стандартів, діючих у сфері безпеки дорожнього руху.

6.11. Попереджувати та припиняти злочини, а також адміністративні правопорушення, у межах своєї компетенції застосовувати до порушників заходи адміністративного впливу.

6.12. За наявності інформації попереджати водіїв про небезпеку, яка виникла на шляху їх руху і яку вони не в змозі своєчасно виявити.

6.13. Надавати у межах компетенції допомогу учасникам дорожнього руху.

6.14. Регулювати дорожній рух, у тому числі з використанням жестів.

6.15. Проводити невідкладні заходи на місці ДТП, зокрема з надання першої медичної допомоги постраждалим від ДТП та з охорони місця ДТП до прибуття слідчо-оперативної групи.

6.16. Кваліфіковано з'ясовувати обставини, які призводять до скоєння ДТП.

6.17. Для нормалізації дорожнього руху надавати допомогу слідчо-оперативній групі ОВС та громадянам в прибиранні пошкоджених транспортних засобш з проїзної частини дороги.

6.18. Надавати допомогу в безперешкодному проїзді транспортних засобів оперативних та аварійно-рятувальних служб у райони аварій, катастроф, пожеж, стихійних лих, інших надзвичайних подій.

6.19. Виявляти й затримувати транспортні засоби, що перебувають у розшуку або використовуються в протиправних цілях, та водіїв, що зникли з місця скоєння ДТП.

6.20. Контролювати наявність у водіїв документів, передбачених ПДР.

6.21. Контролювати утримання в справному і безпечному для руху стані вулиць, дорії1 і дорожніх споруд та їх освітленість.

6.22. Здійснювати контроль за виконанням умов забезпечення безпеки дорожнього руху при проведенні на вулицях і дорогах ремонтно-будівельних та інших робіт. (

6.23. При отриманні інформації про злочин негайно доповідати про це черговому або безпосередньому начальникові і діяти за їх рішеннями.

6.24. Під час отримання інформації від громадян про злочин установлювати всі необхідні дані про особу, що звернулася, конкретне місце злочину, ким і проти кого він скоєний чи готується та іншу інформацію, що має значення для розкриття злочину, про що доповідати черговому територіального ОВС. У подальшому до прибуття слідчо-оперативної групи у межах компетенції організовувати роботу з розкриття злочину по «гарячих слідах» та здійснювати охорону місця злочину.

6.25. Бути культурним і ввічливим у спілкуванні з громадянами, неухильно дотримуватися законності та не допускати її порушень іншими працівниками.

6.26. Під час керування патрульним автомобілем (автобусом, мотоциклом) бути прикладом для інших учасників дорожнього руху в частині дотримання ПДР.

6.27. Після закінчення несення служби доповідати безпосередньому начальникові про результати роботи.

6.28. Після прибуття на маршрут патрулювання або пост працівник підрозділу ДПС отримує від працівника, якого він змінює, інформацію про скоєні пригоди, дорожні роботи, що проводяться, стан спеціальних технічних засобів, а також інші відомості, які мають пряме відношення до несення служби. Вживає заходів по документуванню порушень ПДР його учасниками, у першу чергу порушень, які є причинами ДТП на

ввіреному маршруті, посту.

Якщо в попередню зміну нагляд за дорожнім рухом на цьому маршруті (посту) не здійснювався, працівник підрозділу ДПС в обов'язковому порядку перевіряє справність технічних засобів регулювання, засобів зв'язку, стан доріг, умови проведення на них ремонтно-будівельних та інших робіт.

Про прийняття маршруту патрулювання (поста) і виявлені недоліки працівник підрозділу ДПС доповідає командирові або відповідальному по підрозділу ДПС.

6.29. Під час несення служби працівник підрозділу ДПС повинен вжити заходів до усунення перешкод у русі, звільнення проїзної частини від транспортних засобів, що створюють перешкоду на маршруті патрулювання, особливо тих, що стоять темної пори доби і в умовах недостатньої видимості поза населеними пунктами.

6.30. У разі виникнення заторів, перешкод у русі транспорту негайно вживати заходів по встановленню їх причин та нормалізації дорожнього руху, у тому числі шляхом ручного регулювання.

6.31. Під час несення служби нарядом у складі двох і більше працівників підрозділу ДПС призначається старший наряду.

6.32. Старший наряду ДПС забезпечує керівництво діяльністю наряду ДПС та несе персональну відповідальність за його дії в період несення служби і зобов'язаний:

6.32.1. Організовувати роботу працівників підрозділу ДПС у складі наряду, доповідати командирові, черговому про необхідність внесення змін у розстановку сил і порядок несення служби залежно від обстановки, яка склалася.

6.32.2. Постійно здійснювати керівництво і контроль за несенням служби працівниками наряду ДПС.

6.32.3. Здійснювати перевірку правильності ведення службової документації, якості оформлення адміністративних матеріалів, матеріалів ДТП, уживати заходів до усунення недоліків.

6.32.4. Забезпечувати ефективне використання технічних приладів та засобів контролю за дотриманням водіями ПДР, ввіреного автомототранспорту.

6.32.5. Під час службової діяльності дотримуватись законності, не допускати її порушень іншими працівниками.

7. ПРАВА ПРАЦІВНИКІВ ПІДРОЗДІЛІВ ДПС

7.1. Вимагати від громадян і службових осіб, які порушують громадський порядок, припинення правопорушень та дій, що перешкоджають здійсненню повноважень міліції, виносити на місці усне попередження особам, які допустили малозначні адміністративні порушення, а в разі невиконання зазначених вимог застосовувати заходи примусу, передбачені Законом України «Про міліцію».

7.2. Перевіряти у громадян при підозрі у вчиненні правопорушень документи, що посвідчують їх особу, а також документи, необхідні для з'ясування питання щодо додержання правил норм і стандартів у сфері безпеки дорожнього руху.

7.3. Зупиняти транспортні засоби в разі порушення ПДР, наявних ознак, які свідчать про їх технічну несправність або забруднення ними навколишнього середовища, а також при наявності даних про те, що вони використовуються з протиправною метою. Оглядати транспортні засоби, перевіряти у водіїв документи на право користування і керування ними, дорожні (маршрутні) листи, наявність страхового поліса (сертифіката) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а у разі спільних з іншими службами ОВС заходів - відповідність вантажів, що перевозяться, товарно-транспортним та іншим документам. Перевіряти транспортні засоби за базами даних автоматизованих інформаційно-пошукових систем Державтоінспекції МВС і в передбачених законодавством випадках доставляти ці транспортні засоби, документи та вантажі до територіальних ОВС для прийняття рішення згідно зі статтею 97 Кримінально-процесуального кодексу України.

7.4. Обмежувати або забороняти у випадках затримання злочинців при аваріях, інших надзвичайних обставинах, що загрожують життю і здоров'ю людей, рух транспортних засобів і пішоходів на окремих ділянках вулиць і автомобільних доріг.

7.5. Забезпечувати направлення на медичний огляд водіїв за наявності підстав вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп'яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС, та проводити огляд особи на стан сп'яніння із застосуванням дозволених МОЗ та Держспожив-стандартом технічних засобів та приладів (у тому числі засобів тест-контролю) затримувати, відстороняти від керування транспортними засобами осіб, які перебувають у стані сп'яніння, а також тих, які не мають документів на право керування або користування транспортними засобами, забороняти експлуатацію транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або за допомогою евакуаторів і примусового доставления на спеціальний майданчик чи стоянку, тимчасово вилучати посвідчення водія транспортного засобу талон про проходження державного технічного огляду та ліцензійну картку на транспортний засіб.

7.6. Використовувати технічні засоби та технічні прилади для виявлення та фіксації порушень ПДР. Отримані фактичні дані направляти за належністю чи використовувати при складанні адміністративних матеріалів.

7.7 Складати протоколи про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху. Здійснювати в установленому законодавством порядку особистий огляд, перевірку речей, транспортного засобу і вантажу, вилучення речей і документів, адміністративне затримання.

7.8. Вимагати від фізичних та юридичних осіб усунення порушень правил утримання та експлуатації автомобільних доріг, вулиць і залізничних переїздів, обмежувати або забороняти проведення ремонтно-будівельних робіт та інших заходів на автомобільних дорогах, вулицях і залізничних переїздах, якщо при цьому не дотримуються вимоги із забезпечення безпеки дорожнього руху.

7.9. При проведенні спеціальних заходів із супроводження посадових осіб, відносно яких здійснюється державна охорона, до їх закінчення припиняти проведення ремонтно-будівельних та інших робіт.

7.10. Забороняти експлуатацію транспортних засобів, які здійснюють перевезення пасажирів, без ліцензії, що не пройшли державного технічного огляду, не мають номерних знаків, у конструкцію яких внесені зміни без відповідного дозволу, мають знищені, змінені або підроблені ідентифікаційні номери вузлів і агрегатів або державні реєстраційні номерні знаки, а також ідентифікаційні номери вузлів і агрегатів, які не відповідають записам у реєстраційних документах транспортного засобу.

7.11. Затримувати і доставляти в установленому законодавством порядку транспортні засоби для тимчасового зберігання на спеціальних майданчиках чи стоянках.

7.12. Вилучати в громадян та службових осіб предмети і речі, заборонені або обмежені в обігу, а також документи з ознаками підробки, що стосуються/сфери безпеки дорожнього руху, з подальшою їх передачею за призначенням в установленому порядку.

7.13. Використовувати безперешкодно транспортні засоби, що належать підприємствам, установам, організаціям і громадянам (крім транспортних засобів дипломатичних, консульських та інших представництв іноземних держав, міжнародних організацій, транспортних засобів спеціального призначення), для проїзду до місця події, стихійного лиха, доставления до лікувальних закладів осіб, які потребують невідкладної медичної допомоги, або для доставления правопорушників до підрозділу міліції.

7.14. Використання з цією метою транспортних засобів, що належать підприємствам, установам і організаціям, здійснюється безплатно. Відшкодування збитків та витрат за використання транспорту громадян здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства України.

7.15. Застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби та вогнепальну зброю у випадках і в порядку, передбачених Законом України «Про міліцію».

10. РОЗСТАНОВКА СИЛ ТА ЗАСОБІВ ПІДРОЗДІЛІВ ДПС

10.1. Організація служби підрозділів ДПС здійснюється виходячи з наявності сил і засобів, з урахуванням місць концентрації ДТП на території обслуговування, протяжності автомобільних доріг, вулиць і особливостей руху ними, наявності технічних засобів та приладів фіксації порушень ПДР, технічних приладів регулювання дорожнього руху, інтенсивності руху транспортних засобів і пішоходів, часу доби, дня тижня, пори року.

10.2. Розстановка сил і засобів підрозділів ДПС здійснюється на підставі дислокації маршрутів патрулювання і постів, яка розробляється з урахуванням обов'язкових норм щоденного виставлення нарядів ДПС та виходу на лінію патрульних автомобілів і мотоциклів.

10.3. Дислокація включає в себе: визначену ділянку дорожньо-шляхової мережі, оцінку оперативної обстановки, перелік постів і маршрутів патрулювання, у тому числі додаткових, які підлягають закриттю в період ускладнення оперативної обстановки, види нарядів ДПС (піший у складі автопатруля), порядок взаємодії і зв'язку між ними та іншу необхідну інформацію (місця розташування і телефони закладів охорони здоров'я, ОВС, станцій технічного обслуговування, організованих стоянок та інших об'єктів сервісу).

10.4. Дислокація маршрутів патрулювання і постів підрозділів ДПС розробляється командиром окремого стройового підрозділу в межах території, що обслуговується, на основі аналізу аварійності за місцями, днями, часом доби скоєння ДТП і з урахуванням інтенсивності руху, з обов'язковим погодженням начальником ОВС, затверджується керівником управління (відділу) Державтоінспекції МВС ГУМВС, УМВС і підлягає перегляду не менше одного разу на квартал. У разі необхідності дислокація переглядається негайно.

10.6. На кожний маршрут патрулювання (пост) складається картка маршруту патрулювання, поста. Один примірник картки зберігається у відділах (відділеннях) Державтоінспекції МВС з обслуговування адміністративних територій міст, раионш, районів у містах, другий видається старшому наряду ДПС на час несення служби.

10.12. Дислокація маршрутів патрулювання і постів розробляється командиром стройового підрозділу на 1 добу і затверджується керівником управління (відділу) Державтоінспекції МВС ГУМВС, УМВС, відділу (відділення) Державтоінспекції МВС з обслуговування адміністративних територій міст, районів, районів у містах. У разі необхідності вносяться зміни, про що повідомляється чергова частина.

10.13. Робоча зміна нарядів ДПС не повинна перевищувати 8 годин. У разі службової необхідності тривалість робочого часу працівників підрозділів ДПС наказом начальника ГУМВС, УМВС може бути збільшена до 12 годин (дія такого наказу не повинна перевищувати 30 діб).

10.14. Режим роботи особового складу підрозділу ДПС встановлюється за щомісячним графіком, який затверджується командиром підрозділу ДПС. У графіку вказуються дні й години несення служби кожним працівником та їх вихідні дні.

12. ПІДГОТОВКА ТА ІНСТРУКТАЖ НАРЯДІВ ДПС

12.1. Підготовка, інструктаж і розвід нарядів ДПС здійснюються відповідно до вимог нормативно-правових актів МВС.

12.5. Працівники підрозділів ДПС, які заступають у наряд ДПС, повинні мати: охайний зовнішній вигляд; справне спорядження; єдиний формений одяг за сезоном; світловідбиваюче екіпірування; нагрудний знак; табельну вогнепальну зброю; жезл та інші спеціальні технічні засоби; список транспортних засобів, оголошених у розшук за останню добу, із зазначенням марки, державного реєстраційного номера, кольору, ідентифікаційного номера кузова, шасі (рами), особливих прикмет; словесні портрети, фотографії (фотороботи) осіб, які розшукуються; картку маршруту патрулювання, поста; відомість обліку роботи по нагляду за дорожнім рухом; службове та водійське посвідчення; бланки протоколів про адміністративне правопорушення, тимчасових дозволів на право керування транспортними засобами та інших необхідних процесуальних документів; авторучку, олівець, лінійку (рулетку), записну книжку, свисток, кишеньковий ліхтарик; ПДР; витяг з Кодексу України про адміністративні правопорушення, що стосується безпеки дорожнього руху, службову сумку або планшет.

13. ОРГАНІЗАЦІЯ ТА ПОРЯДОК НЕСЕННЯ ДОРОЖНЬО-ПАТРУЛЬНОЇ СЛУЖБИ

13.1. Основними формами несення служби є:

13.1.1. Патрулювання на транспортних засобах.

13.1.2. Піше патрулювання.

13.1.3. Несення служби на постах (у тому числі стаціонарних).

13.1.4. Здійснення регулювально-розпорядчих дій.

13.1.5. Супроводження транспортних засобів та ескортування посадових осіб, відносно яких здійснюється державна охорона.

13.1.6. Супроводження транспортних засобів або їх колон ( 5 і більше одиниць), організованих груп дітей, небезпечних, великовагових або великогабаритних вантажів.

13.2. Нагляд за дорожнім рухом з використанням транспортних засобів та без такого може здійснюватися відкритим, прихованим чи змішаним способами.

Відкритий нагляд здійснюється працівниками підрозділів ДПС при пішому патрулюванні, а також на службових транспортних засобах (автомобілях, автобусах, мотоциклах), які мають спеціальне кольорографічне пофарбування.

Прихований нагляд здійснюється працівниками Державтоінспекції МВС на службових транспортних засобах (автомобілях) без спеціального кольорографічного пофарбування та розпізнавальних знаків.

Змішаний нагляд здійснюється одночасно на декількох службових транспортних засобах (автомобілях, автобусах, мотоциклах), з яких щонайменше один повинен мати спеціальне, а решта - звичайне пофарбування.

13.3. Під час несення служби на транспортних засобах застосовуються такі тактичні способи:

13.3.1. Рух у потоці транспортних засобів (для контролю за поведінкою водіїв з метою попередження та виявлення порушень ПДР).

13.3.2. Дислокація патрульного автомобіля в небезпечних за аварійністю місцях (для усунення небезпеки та з метою припинення порушень ПДР водіями і пішоходами).

13.3.3. Дислокація патрульного автомобіля в місцях його найкращої видимості для всіх учасників дорожнього руху з одночасним пішим переміщенням працівника до найбільш напружених ділянок руху.

13.3.4. Використання працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, які мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, з метою фіксації порушень ПДР.

Застосування того чи іншого способу та інші конкретні завдання ставляться на інструктажах відповідно до стану аварійності та дисципліни учасників дорожнього руху, що склалися на посту, маршруті.

13.4. Піше патрулювання нарядом ДПС застосовується з метою забезпечення безпеки дорожнього руху на невеликих за протяжністю (не більше 1,5 км), напружених за інтенсивністю та небезпечних за аварійністю ділянках вулично-дорожньої мережі. Місце несення служби при цьому вибирається за умови надання можливості працівникові підрозділу ДПС своєчасно фіксувати і припиняти адміністративні правопорушення у сфері дорожнього руху без створення аварійних обстановок чи перешкод у русі.

При пішому патрулюванні застосовується відкритий спосіб несення служби шляхом переміщення тротуаром (узбіччям).

13.5. При несенні служби на стаціонарних постах під час проведення спеціальних операцій особлива увага приділяється:

13.5.1. Забезпеченню оперативного реагування на повідомлення про злочини.

13.5.2. Виявленню транспортних засобів, якими незаконно заволоділи, та встановленню причетних до цього осіб.

13.5.3. Затриманню транспортних засобів, що використовувалися при скоєнні злочинів, транспортних засобів, які зникли з місць ДТП.

13.5.4. Протидії нелегальній міграції.

13.5.5. Наданню всебічної практичної допомоги учасникам дорожнього руху у межах своєї компетенції.

13.6. Стаціонарні пости ДПС можуть забезпечуватись: патрульним автомобілем, радіозв'язком, комп'ютером з модемним зв'язком, телефонним зв'язком, засобами індивідуального захисту особового складу, примусового зупинення транспортних засобів, блокувальними пристроями, засобами медичної допомоги потерпілим, носилками, плащ-накидками, мобільними засобами додаткового освітлення («світлова вежа» тощо), службовою документацією.

13.7. Основними методами несення служби є:

13.7.1. Спостереження за дорожнім рухом. Під спостереженням за дорожнім рухом слід розуміти візуальний або за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, які мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, контроль за дотриманням учасниками дорожнього руху встановлених правил, норм та стандартів у сфері безпеки дорожнього руху, доцільністю та ефективністю організації дорожнього руху на посту, маршруті.

13.7.2. Розпорядчо-регулювальні дії. Розпорядчо-регулювальні дії - це дії, які застосовуються з метою усунення перешкод у русі, надання можливої допомоги учасникам руху в місцях тимчасових заторів, де трапилося стихійне лихо або ДТП, при забезпеченні проведення масових та спеціальних заходів, при несправній світлофорній сигналізації тощо. До таких дій належить регулювання дорожнього руху за допомогою жестів (руками, жезлом) та свистка.

13.7.3. Застереження учасників дорожнього руху від порушень правил, норм і стандартів у сфері безпеки дорожнього руху.

Застереження учасників дорожнього руху є впливом на їх поведінку самим перебуванням працівника підрозділу ДПС на найбільш напруженій ділянці маршруту, на місці пригоди або стихійного лиха, а також за допомогою роз'яснення водіям ПДР при зупиненні транспортних засобів.

13.7.4. Втручання при правопорушеннях. Втручання при правопорушеннях полягає в обов'язковому реагуванні на дії громадян з метою запобігання правопорушенням та їх припинення, застосуванні до порушників передбачених чинним законодавством заходів впливу.

13.8. При несенні служби на маршруті патрулювання (посту) працівник підрозділу ДПС зобов'язаний шляхом умілого вибору форм і методів, застосування технічних засобів та приладів активно впливати на процес руху.

13.9. При контролі за дорожнім рухом працівник підрозділу ДПС активно реагує на порушення ПДР і в першу чергу на ті, що можуть стати причиною ДТП.

13.10. При контролі за рухом транспортних засобів на патрульному автомобілі (мотоциклі) для зупинення транспортного засобу, водій якого порушив ПДР, використовуються спеціальні світлові і звукові сигнальні пристрої, жести рукою або жезлом. Водієві патрульного автомобіля (мотоцикла) при цьому потрібно дотримуватись заходів безпеки і зупинятися в безпосередній близькості позаду автомобіля-порушника, причому екіпаж повинен бути готовий до його можливих раптових маневрів.

13.11. При зупинці транспортного засобу повинна враховуватись дорожня обстановка, безпека інших учасників дорожнього руху. Для припинення правопорушення у виключних випадках (достатні підстави вважати, що водій перебуває у стані сп'яніння, підозрюється у скоєнні злочину, залишив місце ДТП, створює аварійні ситуації іншим учасникам руху) дозволяється зупинка у місцях, заборонених ПДР, крім залізничних переїздів.

14. ПІДСТАВИ ДЛЯ ЗУПИНКИ ПРАЦІВНИКОМ ДЕРЖАВТОІНСПЕКЦІЇ МВС ТРАНСПОРТНОГО ЗАСОБУ

14.1. Підставою для зупинення транспортних засобів є:

14.1.1. Порушення ПДР водіями.

14.1.2. Характер руху транспортного засобу викликає підозру в спроможності водія керувати ним (різка та періодична зміна напрямку руху і (або) швидкісного режиму).

14.1.3. Відсутність номерних (го) знаків (а) на транспортному засобі або наявність номерних знаків, які не відповідають вимогам стандартів, закріплені у невстановленому для цього місці, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцять метрів, а також керування транспортним засобом за відсутності талона про проходження державного технічного огляду.

14.1.4. Наявність ознак, які свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

14.1.5. Наявність даних, що свідчать про причетність транспортного засобу, водія, пасажирів або вантажу до скоєння ДТП, злочину чи адміністративного правопорушення.

14.1.6. Перебування транспортного засобу в розшуку, а також наявність даних про використання транспортного засобу з протиправною метою.

14.1.7. Необхідність опитування водія чи пасажирів про обставини скоєння ДТП, адміністративного правопорушення, злочину, свідками якого вони є або могли бути.

14.1.8. Необхідність залучення водія транспортного засобу для надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або працівникам міліції або як свідка при оформленні адміністративних матеріалів.

14.1.9. Проведення цільових заходів (операції, відпрацювання, оперативні плани) для перевірки документів на право користування і керування транспортним засобом, а також документів на транспортний засіб і вантаж.

14.1.10. Виконання рішень уповноважених на те державних органів про обмеження чи заборону руху.

14.1.11. Якщо технічний стан транспортного засобу або спосіб закріплення вантажу на ньому створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху.

14.1.12. Порушення визначеного порядку встановлення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

15. ПОРЯДОК ЗУПИНКИ ТРАНСПОРТНОГО ЗАСОБУ

15.1. У разі прийняття працівником підрозділу ДПС рішення про зупинку транспортного засобу останній повинен врахувати всі його наслідки (причину зупинки, дорожні умови, інтенсивність руху, освітлення або видимість ділянки дороги, можливий досвід водія).

15.2. Сигнал про зупинку транспортного засобу подається працівником підрозділу ДПС з тротуару (обочини) у зрозумілій для водіїв формі (сигналів), за допомогою жезла регулювальника, свистка чи рукою. При цьому жезлом (рукою) вказується безпосередньо на транспортний засіб, який зупиняється, та на пропоноване місце зупинки.

15.3. Місце для зупинки транспортного засобу працівник підрозділу ДПС повинен вказувати так, щоб після повної зупинки останній знаходився попереду патрульного автомобіля (автобуса, мотоцикла) чи поста на відстані до 20 метрів.

15.4. Після повної зупинки транспортного засобу працівник підрозділу ДПС повинен підійти до водія з дотриманням заходів особистої безпеки.

15.5. Під час звернення до водія працівник Державтоінспекції МВС зобов'язаний прикласти праву руку до головного убору, привітатися, чітко й зрозуміло відрекомендуватися, назвати свою посаду, звання та прізвище, висловити вимогу про передачу водієм документів, зазначених в пункті 2.1 ПДР, для перевірки та повідомити про причину зупинки транспортного засобу і суть скоєного правопорушення.

16. ДІЇ ПРАЦІВНИКІВ ПІДРОЗДІЛІВ ДПС ПРИ ПОРУШЕННІ УЧАСНИКОМ ДОРОЖНЬОГО РУХУ ВИМОГ ПДР

16.1. При порушенні учасником дорожнього руху ПДР працівник підрозділу ДПС:

16.1.1. Складає протокол про адміністративне правопорушення, здійснює перевірку водія (у разі необхідності - пасажирів), а також транспортного засобу за наявними автоматизованими інформаційно-пошуковими системами;

16.1.2. Проводить заходи по тимчасовому затриманню транспортного засобу, у випадках, передбачених чинним законодавством, шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставления на спеціальний майданчик чи стоянку Державтоінспекції МВС.

16.1.3. Тимчасово вилучає посвідчення водія у випадках, передбачених чинним законодавством.

16.1.4. Тимчасово вилучає талон про проходження технічного огляду з одночасною забороною експлуатації транспортного засобу у випадках, передбачених чинним законодавством.

16.1.5. Тимчасово вилучає ліцензійну картку на транспортний засіб у випадках, передбачених чинним законодавством.

16.1.6. Використовує спеціальні технічні засоби (у тому числі засоби тест-контролю), дозволені до застосування МОЗ і Держспо-живстандартом, на місці зупинки транспортного засобу для огляду водіїв, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння. Якщо при перевірці документів виявлено ознаки їх підробки, ці документи вилучаються, про що складається протокол про адміністративне правопорушення, а особа, яка їх пред'явила, доставляється до територіального підрозділу ОВС.

16.2. Водії, які не мають або позбавлені права керування транспортними засобами, підлягають відстороненню від керування ними.

16.3. Відсторонення водія від керування транспортним засобом здійснюється шляхом тимчасового затримання цього транспортного засобу і доставления на спеціальний майданчик або стоянку.

16.4. У разі надання посвідчення водія особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами, уживаються заходи щодо доставляння цієї особи до підрозділу Державтоінспекції МВС, де начальником органу внутрішніх справ, начальником або заступником начальника відділення (відділу, управління), командиром або заступником командира окремого підрозділу ДПС Державтоінспекції МВС здійснюється вилучення цього посвідчення.

16.5. У випадках учинення учасником дорожнього руху злісної непокори або хуліганських дій, необхідності встановлення особи правопорушника чи підозрюваного у вчиненні злочину працівник підрозділу ДПС:

16.5.1. Припиняє протиправні дії шляхом вимагання від правопорушника припинити протиправні дії, застерігає про наслідки скоєного, попереджає останнього, що у разі продовження правопорушення до нього будуть вжиті заходи фізичного впливу та спеціальні засоби.

16.5.2. У разі наявності достатніх підстав застосовує відповідно до вимог Закону України «Про міліцію» фізичну силу або спеціальні засоби відносно такої особи.

16.5.3. Встановлює та фіксує дані свідків та очевидців протиправних дій особи.

16.5.4. Дотримуючись заходів особистої безпеки, доставляє таку особу до чергової частини територіального ОВС, де складає мотивований рапорт про обставини доставления.

16.5.5. Уживає заходів щодо безпечного і безперешкодного проїзду територією поста або маршруту патрулювання колон або окремих автомобілів, що супроводжуються патрульними автомобілями Державтоінспекції МВС, а також транспортних засобів медичних установ, оперативно-рятувальних та пожежних служб, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими та (або) звуковими сигнальними пристроями і мають відповідне кольорографічне пофарбування.

16.6. За всіма виявленими порушеннями ПДР складаються протоколи про адміністративні правопорушення, які після закінчення зміни здаються командирові підрозділу ДПС, чи особі, яка його замінює, або працівникові, на якого покладено ці обов'язки, для реєстрації та передачі до відділів (відділень) Державтоінспекції МВС з обслуговування адміністративних територій міст, районів, районів у містах протягом однієї доби. Якщо передача протоколів припадає на вихідний чи святковий день, вона переноситься на наступний за ним робочий день.

16.7. Зупинення транспортних засобів, що належать спеціальним чи оперативним службам, які подають спеціальні звукові та світлові сигнали, здійснюється у випадках, коли наявні достовірні дані про те, що вказаними автомобілями незаконно заволоділи, користуються в протиправних цілях або водії, що ними керують, перебувають в стані сп'яніння, або які можуть створити небезпеку для інших учасників дорожнього руху.

16.8. При порушенні ПДР водіями транспортних засобів працівником підрозділу ДПС складається рапорт у якому зазначаються місце, час, марка транспортного засобу, його колір, номерний знак, обставини скоєного порушення ПДР та Стаття Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою передбачена відповідальність за його вчинення. Рапорт надсилається до відділу (відділення) Державтоінспекції МВС з обслуговування адміністративних територій міст, районів, районів у містах за місцем реєстрації такого транспортного засобу. У таких випадках можливе використання спеціальних технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

16.9. При виявленні порушень правил перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів працівник підрозділу ДПС тимчасово обмежує подальший рух зазначених транспортних засобів до усунення недоліків, обов'язково вживає заходів до прибирання цих транспортних засобів з проїзної частини шляхом доставляння до найближчої стоянки або безпечного місця для паркування, де останні не створюватимуть небезпеку для інших учасників дорожнього руху або екології, особливо темної пори доби або в умовах недостатньої видимості, доповідає командирові (начальникові) підрозділу і діє відповідно до його рішень.

16.10. При встановленні на маршруті патрулювання працівників міліції, представників міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, громадських формувань, що здійснюють зупинення транспортних засобів та подальшу перевірку документів водія і вантажу, доповідає командирові (начальникові) підрозділу або черговому і в подальшому діє за їх вказівкою.

16.11. Організовує усунення перешкоди руху (несправний транспортний засіб, що зупинився, вантаж, який випав, тощо). Якщо негайне усунення цих перешкод неможливе, працівник підрозділу ДПС вживає заходів до завчасного позначення і огородження небезпечних місць тимчасовими технічними засобами організації дорожнього руху та попередження про них учасників дорожнього руху.

16.12. При несенні служби на маршруті патрулювання чи поста здійснює контроль за справністю технічних засобів регулювання (світлофорів, дорожніх знаків і т.ін.), а також за безпечним проведенням дорожніх робіт на проїзній частині.

16.13. Забороняє проведення дорожніх робіт на проїзній частині доріг без погодження Державтоінспекції МВС. При виникненні аварійних ситуацій такі роботи дозволяються за узгодженням командира підрозділу ДПС ДАІ з керівниками відділів (відділень) Державтоінспекції МВС з обслуговування адміністративних територій міст, районів, районів у містах управлінь (відділів) Державтоінспекції ГУМВС, УМВС.

17. ДІЇ ПРАЦІВНИКІВ ПІДРОЗДІЛІВ ДПС ПІД ЧАС ПЕРЕСЛІДУВАННЯ ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ

17.1. Працівниками підрозділів ДПС допускається переслідування транспортних засобів з особами, що підозрюються в скоєнні злочину, водіїв, які не виконали вимогу працівника міліції про зупинку або зникли з місця ДТП, а також водіїв, що своїми діями наражають на небезпеку життя чи здоров'я інших учасників дорожнього руху.

17.2. При переслідуванні транспортного засобу правопорушника працівник підрозділу ДПС для координації дій інших нарядів ДПС доповідає оперативному черговому про: місце початку переслідування; модель, колір, номерний знак транспортного засобу; причину переслідування (відповідність орієнтуванню, протиправні дії водія чи пасажирів такого транспортного засобу, підозра у причетності до скоєння злочину, підтверджена інформація про наявність в салоні автомобіля зброї або заручників, невиконання вимог про зупинку та ін.); особливі прикмети автомобіля, водія або пасажирів; видимі технічні пошкодження чи несправності; постійно інформує про напрямок та маршрут руху транспортного засобу, який переслідується.

17.3. З метою забезпечення під час переслідування власної безпеки і безпеки інших учасників дорожнього руху працівник підрозділу ДПС повинен:

17.3.1. Передавати черговому інформацію про місцезнаходження та маршрут руху транспортного засобу, який переслідується з мінімальним інтервалом.

17.3.2. Використовувати гучномовний пристрій патрульного автомобіля для попередження інших учасників дорожнього руху про можливу небезпеку.

17.3.3. Під час переслідування постійно тримати ввімкненими ближнє світло фар, спеціальні звукові і світлові сигнали, встановлені на патрульному автомобілі.

17.3.4. Обирати безпечну швидкість руху автомобіля (мотоцикла) виходячи з конкретних умов, з урахуванням забезпечення максимальної безпеки інших учасників дорожнього руху.

17.3.5. Бути максимально уважним до дій водія та пасажирів переслідуваного транспортного засобу та інших учасників дорожнього руху, запобігати створенню аварійних обстановок.

17.3.6. При переслідуванні правопорушника водій патрульного автомобіля безпосередньо контролює дорожню обстановку, враховує поведінку переслідуваного автомобіля, забезпечуючи при цьому максимально можливу безпеку інших учасників руху. Працівник підрозділу ДПС, який перебуває на пасажирському сидінні, контролює рух автомобіля правопорушника (напрямок руху, маршрут), веде переговори з черговим по радіозв'язку, інформує водія про зміну дорожньої обстановки.

17.3.7. Після зупинки транспортного засобу, що переслідувався, дотримуватись вимог розділу 24 цієї Інструкції, а також: негайно доповісти черговому по підрозділу (командиру) про місце, де закінчено переслідування, та одночасно визначитись з необхідністю надання допомоги іншими нарядами ДПС для затримання підозрюваних; зупиняти патрульний автомобіль лише позаду транспортного засобу, який переслідувався, на відстані не менше 10 метрів; відповідно до вимог Закону України «Про міліцію» приготувати до застосування табельну вогнепальну зброю; використовуючи для особистого захисту корпус патрульного автомобіля, за допомогою гучномовця або голосом дати водієві та пасажирам транспортного засобу, який переслідувався (далі - затримані), команду: «Заглушити двигун! Без команди не відкривати дверцята автомобіля! Викинути через відкриті вікна зброю та ключі запалювання! По одному, починаючи з водія, виходити з салону з піднятими руками та ставати обличчям до дверцят автомобіля!»; після безумовного виконання всіх команд працівнику підрозділу ДПС, постійно контролюючи дії правопорушників, дозволяється підходити до транспортного засобу, який переслідувався, для здійснення затримання; перед посадкою затриманих в патрульний автомобіль проводиться зовнішній огляд їх одягу і речей з метою вилучення у них предметів що можуть бути використані для нападу на працівника підрозділу ДПС, заподіяння шкоди собі чи іншим особам, які перебувають в салоні автомобіля.

17.3.8. У разі якщо кількість підозрюваних осіб в транспортному засобі який переслідувався, більше трьох осіб, затримання останніх здійснюється лише після прибуття на місце додаткового наряду ДПС або територіального підрозділу ОВС для надання допомоги. До прибуття такого наряду працівниками підрозділів ДПС підозрюваним особам забороняється залишати свій транспортний засіб. При цьому подається команда голосом: «Не рухатись! Руки тримати за головою!»

17.3.9. Не проводиться переслідування водіїв, які допустили незначні порушення правил або коли небезпека порушення минула. У таких випадках про порушення повідомляється на наступний за напрямком руху порушника маршрут патрулювання (пост). Про вчинене правопорушення складається рапорт, який по закінченні роботи передається до підрозділу з адміністративної практики для відповідного реагування.

17.4. Категорично забороняється переслідування: на службових автомобілях (автобусах, мотоциклах), які не мають спеціальних світлових та звукових пристроїв, на власних або приватних транспортних засобах; водіїв мопедів, мотоциклів без мотошоломів, за винятком випадків, коли наявна інформація про скоєння ними злочинів.

18. ОСОБЛИВОСТІ НЕСЕННЯ СЛУЖБИ ПРАЦІВНИКАМИ ПІДРОЗДІЛІВ ДПС

18.1. Під час несення служби працівникам підрозділів ДПС забороняється:

18.2. Виймати з кобури і передавати будь-кому свою табельну вогнепальну зброю.

18.3. Відволікатися від служби і послаблювати увагу під час нагляду за дорожнім рухом.

18.4. Вступати в розмови з учасниками дорожнього руху з питань, які не мають відношення до служби.

18.5. Порушувати правила радіообміну, вести неслужбові розмови по телефону.

18.6. Заходити без службової необхідності в жилі будинки та інші приміщення.

18.7. У взаємовідносинах з учасниками дорожнього руху забороняється: звертатися до учасників дорожнього руху на «ти»; використовувати погрозливі чи ображаючі жести; допускати при спілкуванні зневажливий тон, грубість, неввічливе викладення зауважень, вирази або репліки, які ображають людську гідність, погрози; пред'являти безпідставні звинувачення.

18.8. Перевозити сторонніх громадян і вантажі в патрульному автомобілі (автобусі, мотоциклі), а також залишати його не-замкненим та без нагляду.

18.9. Доставляти затриманих осіб до територіальних ОВС на транспортних засобах, які не призначені для перевезення людей.

18.10. Використовувати під час несення служби технічні засоби та прилади, які не сертифіковані в Україні та не пройшли повірку або мають свідоцтво про повірку, термін дії якого минув.

18.11. Самовільно залишати пост, маршрут патрулювання або відхилятися від нього і змінювати порядок несення служби.

18.12. Порушувати або відступати від вимог ПДР, за винятком випадків, визначених чинним законодавством.

18.13. Передавати будь-кому спеціальні засоби чи прилади, право керування патрульним транспортним засобом.

18.14. Залишати без нагляду в патрульному транспорті затриманих осіб.

18.15. Використовувати для несення служби приватні транспортні засоби.

20. Порядок застосування спеціальних технічних засобів та приладів

20.1. Технічні засоби для визначення швидкості руху, фіксації порушень правил, норм та стандартів у сфері безпеки дорожнього руху, прилади для виявлення підробок у документах застосовуються згідно з інструкціями та методичними рекомендаціями про порядок їх використання.

20.2. Працівники підрозділів ДПС, яким видані технічні засоби та прилади, персонально відповідають за їх цілісність та працездатність. Забороняється застосування технічних засобів та приладів, які не сертифіковані в Україні та які не пройшли метрологічної повірки або мають свідоцтво про таку повірку, термін дії якого минув, а також передавати такі прилади для користування безпосередньо на маршруті патрулювання без здійснення контролю командиром підрозділу результатів роботи приладу за зміну.

20.4. На кожний технічний засіб чи прилад, який використовується підрозділом ДПС, заводиться окремий журнал обліку використання технічних приладів та технічних засобів. Він заповнюється командиром підрозділу ДПС, що видав прилад досвідченому підлеглому працівнику в справному стані.

20.5. Керівництвом підрозділу ДПС щозміни проводиться звірка інформації електронного носія спеціального технічного засобу вимірювання швидкості руху з фактичною кількістю складених протоколів та постанов по справі про адміністративне правопорушення за перевищення встановленої швидкості руху.

20.6. За фактами невідповідності наявних даних проводиться службова перевірка, результати якої доповідаються керівництву відділів (відділень) Державтоінспекції МВС з обслуговування адміністративних територій міст, районів, районів у містах управлінь (відділів) Державтоінспекції ГУМВС, УМВС.

21. ДІЇ ПРАЦІВНИКА ПІДРОЗДІЛУ ДПС ПІД ЧАС ОТРИМАННЯ ІНФОРМАЦІЇ ПРО ДТП

21.1. Працівник підрозділу ДПС невідкладно доповідає командирові підрозділу інформацію про ДТП, яка стала йому відома, включаючи випадки, коли вона сталася поза його постом або маршрутом патрулювання, і надалі діє відповідно до отриманих вказівок, а у невідкладних випадках (аварія з тяжкими наслідками, небезпечним вантажем, зниклим транспортним засобом) негайно виїжджає до місця пригоди.

21.2. При отриманні повідомлення з'ясовує прізвище, ім'я та по батькові, адресу і номер телефону особи, що повідомила про ДТП.

21.3. Термін прибуття наряду ДПС на місце ДТП, в якій постраждали люди, обчислюється з моменту отримання інформації про пригоду та не повинен перевищувати: 15 хвилин для підрозділів ДПС, які обслуговують міста з чисельністю населення один мільйон та більше; 20 хвилин для підрозділів ДПС, які обслуговують міста з чисельністю населення до одного мільйона людей; ЗО хвилин для підрозділів ДПС, які обслуговують автомобільні дороги державного значення; 1 година для підрозділів ДПС, які обслуговують інші автомобільні дороги (районного або місцевого значення).

21.4. Прибувши на місце пригоди, у результаті якої отримали тілесні ушкодження люди, працівник підрозділу ДПС до приїзду слідчо-оперативної групи:

21.4.1. Доповідає черговому, командиру підрозділу або особі, яка його заміщає, про обставини події (уточнене місце, час, кількість потерпілих, наявність на місці всіх учасників ДТП та їх транспортних засобів, інформацію про небезпечний вантаж, зону ураження тощо) та чітко виконує доручення останнього щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

21.4.2. Уживає заходів з огородження місця пригоди необхідною кількістю тимчасових технічних засобів регулювання дорожнім рухом (направляючі конуси, огороджувальна стрічка, дорожні знаки, інформаційні щити «Увага! Оформлення ДТП», інше) та одночасного надання першої медичної допомоги потерпілим і доставляння їх до медичних закладів.

21.4.3. Збирає інформацію про постраждалих, у які медичні заклади і ким вони відправлені.

21.4.4. З'ясовує тип, марку, колір і реєстраційні номерні знаки транспортних засобів, на яких до його прибуття були відправлені постраждалі.

21.4.5. У присутності двох свідків фіксує місце, час, вид, обставини та наслідки ДТП.

21.4.6. Установлює транспортні засоби, водіїв, пасажирів та інших осіб причетних до ДТП, її свідків і забезпечує присутність вказаних осіб на місці пригоди до прибуття слідчо-оперативної групи. Опитує їх про обставини пригоди і записує установчі дані.

21.4.7. Забезпечує охорону місця пригоди та вживає заходів до збереження слідів та речових доказів.

21.4.8. Вживає заходів до поновлення руху повз місце пригоди або організовує його об'їзд по безпечному маршруту.

21.5. Доповідає прибулому на місце події керівникові слідчо-оперативної групи (далі - СОГ) (прокурору, слідчому, працівникові, що здійснює дізнання) інформацію про причетних до ДТП осіб і свідків, передає йому зібрані відомості й речові докази і надалі діє за його вказівками.

21.5.1. За вказівкою старшого СОГ забезпечує участь свідків під час проведення огляду місця пригоди та організовує огляд осіб, причетних до ДТП, у медичних закладах.

21.5.2. За дорученням слідчого в присутності понятих проводить необхідні виміри, огляд транспортних засобів, дані про які вносяться старшим СОГ до протоколів огляду транспортних засобів та огляду місця ДТП і схеми до нього. Спільно з відповідальною посадовою особою дорожньої або комунальної організації обстежує дорожні умови в місці скоєння ДТП з метою виявлення та фіксації недоліків в утриманні доріг (вулиць), які могли стати супутньою або безпосередньою причиною скоєння ДТП. За результатами обстеження складається акт, який в обов'язковому порядку додається до протоколу огляду місця ДТП.

21.5.3. Надає старшому СОГ допомогу в з'ясуванні обставин скоєння ДТП, оформленні необхідних матеріалів пригоди, установленні її учасників і свідків, прикмет транспортних засобів, які залишили місце пригоди, та ймовірних шляхів їх руху. Негайно вживає заходів реагування для переслідування та затримання підозрюваних транспортних засобів.

21.5.4. За необхідності видає приписи дорожнім, комунальним організаціям або аварійно-технічним службам щодо усунення наслідків пригоди для відновлення нормальних умов дорожнього руху.

21.6. У разі якщо водій залишив місце ДТП, установлює ймовірний напрямок його руху, марку, тип, державний реєстраційний номерний знак, колір, а також особливі прикмети транспортного засобу і водія, про що інформує чергового територіального ОВС та командира підрозділу (начальника) відділу (відділення) Державтоінспекції МВС з обслуговування адміністративних територій міст, районів, районів у містах. Вживає заходів щодо встановлення транспортного засобу та водія, який залишив місце пригоди, по «гарячих слідах».

21.6.1. Отримані при первинному огляді місця ДТП і опитуванні свідків дані про зниклий транспортний засіб з водієм, його можливий подальший рух працівник ДПС негайно доповідає командирові підрозділу ДПС або його заступнику і далі діє відповідно до одержаних вказівок.

21.6.2. У межах компетенції здійснює перевірку прилеглої території, автостоянок, підприємств, СТО, приватних майстерень на предмет виявлення зниклого транспортного засобу та виконує інші вказівки старшого слідчо-оперативної групи.

21.7. При оформленні матеріалів ДТП з транспортним засобом, в якому перебувають працівники консульських, дипломатичних представництв, які користуються імунітетом та мають дипломатичну або консульську картку встановленої форми, працівник підрозділу ДПС пропонує водію бути присутнім при оформленні матеріалів пригоди. У разі якщо водій або будь-хто з пасажирів висловлює небажання бути при цьому присутнім, працівник підрозділу ДПС записує необхідні дані (обов'язково -номер дипломатичної, консульської картки) про учасників події і дозволяє їм їхати. У такому випадку в протоколі огляду місця події робиться запис про причину відсутності водія. Протокол підписується особою, що його склала, та двома свідками.

21.8. Оформлення матеріалів про порушення ПДР, що спричинили ушкодження транспортних засобів, вантажів, доріг, дорожніх споруд або іншого майна і заподіяли при цьому тільки матеріальну шкоду, за рішенням командира підрозділу ДПС або його заступника може здійснюватися працівником підрозділу ДПС самостійно відповідно до вимог чинного законодавства України.

24. ЗАХОДИ ОСОБИСТОЇ БЕЗПЕКИ ПРАЦІВНИКІВ ПІДРОЗДІЛІВ ДПС

24.1. Під час несення служби працівник підрозділу ДПС зобов'язаний дотримуватися заходів особистої безпеки, а саме:

24.1.1. Знаходитись на тротуарі, а за його відсутності - на узбіччі дороги чи вулиці або на острівці безпеки.

24.1.2. Вихід працівника підрозділу ДПС на проїзну частину дозволяється лише для здійснення розпорядчо-регулювальних дій, огляду місця ДТП та надання допомоги учасникам дорожнього руху.

24.1.3. При оформленні ДТП, наданні допомоги учасникам дорожнього руху на проїзній частини облаштовувати ці місця сигнальними конусами в достатній кількості та дорожніми знаками «Об'їзд перешкоди з правого боку» або «Об'їзд перешкоди з лівого боку» з установленням знака аварійної зупинки чи увімкненням аварійної сигналізації.

24.1.4. Здійснювати нагляд за дорожнім рухом у місцях, визначених карткою маршруту патрулювання.

24.1.5. При проведенні відпрацювань, якщо маршрут патрулювання не визначено карткою, вибирати місце несення служби таким чином, щоб знаходитися в межах чіткої видимості для всіх учасників дорожнього руху і мати можливість для своєчасного припинення правопорушення.

24.1.6. Проводити перевірку документів та розбір правопорушення лише на тротуарі чи узбіччі дороги (вулиці), острівці безпеки під прикриттям автомобіля. Службовий автомобіль (автобус, мотоцикл) при цьому необхідно ставити також на тротуарі чи узбіччі дороги (вулиці) за умови дотримання ПДР.

24.1.7. Здійснювати зупинку транспортних засобів за допомогою жезла з використанням поданого свистком сигналу для привертання уваги учасників дорожнього руху. При цьому враховувати швидкість руху, тип, габарити, вагу транспортного засобу,

стан дорожнього покриття, інтенсивність та щільність транспортного потоку.

24.1.8. По можливості не знаходитися на слизьких ділянках

дорожнього покриття.

24.2. Вибирати для зупинки транспортного засобу темного часу доби найбільш освітлені ділянки дороги, а в разі неможливості використовувати світло фар патрульного транспортного засобу та спеціальних світлових сигнальних пристроїв.

24.3. При зупиненні транспортних засобів та перевірці документів необхідно:

24.3.1. Наближаючись до зупиненого автомобіля, перевірити, чи зачинена кришка багажника, оглянути салон автомобіля, темної пори доби освітити салон електричним ліхтариком або запропонувати водієві ввімкнути освітлення салону.

24.3.2. Після отримання документів знаходитися біля зупиненого транспортного засобу збоку, щоб виключити можливість нанесення удару при різкому відкритті дверей або раптовому початку руху.

24.3.3. У разі знаходження водія поруч з працівником підрозділу ДПС останній обирає позицію, що забезпечує постійний контроль за діями водія, пасажирів та рухом транспортних засобів.

Інші працівники, що знаходяться в складі наряду, повинні займати положення, що дозволяє забезпечувати взаємну страховку та виключає у випадку застосування зброї ураження працівника, що страхується.

24.3.4. У разі знаходження в транспортному засобі групи осіб забезпечувати страхування працівника підрозділу ДПС, що здійснює перевірку, іншим працівником.

24.3.5. Під час руху з метою зупинення транспортного засобу - учасника дорожнього руху вмикати спеціальні світлові і звукові сигнальні пристрої на патрульному транспортному засобі.

Категорично забороняється стояти перед або за зупиненим транспортним засобом, спиною до учасників дорожнього руху та руху транспортних засобів, зупиняти патрульний автомобіль попереду зупиненого транспортного засобу та здійснювати в нічний час зупинення двох і більше транспортних засобів.

24.4. Темної пори доби, незалежно від кліматичних умов, працівник ДПС ДАІ повинен бути одягнутий у світловідбиваючий одяг (жилет).

24.5. У випадку виявлення транспортного засобу, що розшукується, або осіб, які підозрюються в скоєнні злочину, працівники, що входять до складу наряду, приймають, залежно від конкретних обставин, необхідні запобіжні заходи для проведення обшуку затриманих та огляду транспортного засобу з метою виявлення і вилучення зброї відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про міліцію» (565-12 ).

Огляд транспортного засобу проводиться після того, як працівниками наряду встановлено контроль за поведінкою затриманих.

24.6. У разі загострення ситуації працівникові підрозділу ДПС, що забезпечує безпеку, рекомендується пересунути кобуру ближче до пряжки ременя, розстебнути її та зняти пістолет із запобіжника. У цьому випадку страхуючий, якщо він уважає, що в обстановці, яка складається, можуть виникнути обставини для застосування вогнепальної зброї, має право оголити пістолет і привести його в готовність.

24.7. Заходи безпеки працівників підрозділів ДПС при оформленні ДТП.

24.7.1. До проведення необхідних дій на місці ДТП з оформлення, організації дорожнього руху і огородження місця ДТП допускаються працівники підрозділів ДПС, а також працівники ОВС, які входять до складу СОГ.

24.7.2. Керівник СОГ здійснює загальне керівництво при проведенні необхідних дій на місці ДТП.

Старший наряду ДПС організовує та забезпечує безпеку дорожнього руху на місці ДТП (у разі ДТП з матеріальними збитками - оформлення).

Усі необхідні дії на місці ДТП виконуються тільки після його огородження технічними засобами організації дорожнього руху (далі - ТЗОДР) і тимчасової зміни порядку організації дорожнього руху в зоні ДТП.

24.7.3. Початкові дії працівників підрозділів ДПС і СОГ на місці ДТП із забезпечення безпеки дорожнього руху:

24.7.3.1. Увімкнути на службовому транспортному засобі, який розміщується на проїзній частині дороги, як елемент прикриття проблискові маячки й аварійну світлову сигналізацію.

Працівникам підрозділів ДПС забороняється знаходитися в патрульному автомобілі, який використовується як прикриття.

24.7.3.2. Обстежити місце ДТП та виставити сигнальні конуси, що позначають його межі.

24.7.3.3. У разі розташування місця ДТП на одному боці проїзної частини необхідно виставити сигнальні конуси перед транспортним засобом прикриття на відстані 5-10 метрів (поза населеними пунктами - до 20 метрів).

24.7.3.4. У разі розташування місця ДТП на обох боках проїзної частини з одного напрямку під'їзду до місця ДТП розміщується транспортний засіб прикриття, а з іншого напрямку необхідно виставити сигнальні конуси на відстані 15-20 м від місця ДТП і біля них. На краю проїзної частини виставляється працівник підрозділу ДПС (регулювальник), який виконує розпорядчо-регулювальні дії.

24.7.4. Організувати із застосуванням ТЗОДР дорожній рух у зоні ДТП. При цьому в першу чергу встановлюються ТЗОДР, найбільш віддалені від місця ДТП.

24.7.5. ТЗОДР встановлюються в такій послідовності:

24.7.5.1. Попереджувальний дорожній знак «Інша небезпека» (аварійно небезпечна ділянка).

24.7.5.2. Інформаційні табло «Увага! Оформлення ДТП».

24.7.5.3. Наказові дорожні знаки «Об'їзд перешкоди з правого боку», «Об'їзд перешкоди з лівого боку».

24.7.5.4. Конуси сигнальні, що позначають траєкторію руху транспортних засобів на під'їзді до місця ДТП.

24.7.5.5. Проблискові маячки жовтого кольору (можуть установлюватись одночасно з ТЗОДР, на яких вони закріплюються).

24.7.5.6. Огороджувальна стрічка.

24.7.6. Демонтаж ТЗОДР здійснюють у зворотній послідовності (від найближчих до найвіддаленіших від місця ДТП) після проведення всіх необхідних робіт на місці ДТП.

24.7.7. Вимоги до встановлення ТЗОДР у зоні ДТП:

24.7.7.1. Довжина зони ДТП повинна бути мінімальною і забезпечувати безпеку осіб, що здійснюють роботи на місці ДТП, а також безпечний режим руху пішоходів і транспортних засобів.

24.7.7.2. На початку зони ДТП установлюється попереджувальний дорожній знак «Інша небезпека» (поза населеними пунктами на відстані 150-300 м, у населених пунктах - на відстані 50-100 м).

Знак розміщують на узбіччі якомога ближче до краю проїзної частини. За умови кількості смуг руху в одному напрямку дві і більше та розташуванні місця ДТП ближче до осі дороги попереджувальний дорожній знак «Інша небезпека» (аварійно небезпечна ділянка) установлюють на осі дороги.

24.7.7.3. Інформаційне табло «Увага! Оформлення ДТП» встановлюється разом з попереджувальним дорожнім знаком «Інша небезпека» (аварійно небезпечна ділянка). Винятком є випадок установлення інформаційного табло «Увага! Оформлення ДТП» на осі дороги на відстані 25 м у населеному пункті (50 м поза населеним пунктом) за напрямком від місця встановлення попереджувального дорожнього знака «Інша небезпека» (аварійно небезпечна ділянка).

24.7.7.4. Темного часу доби і в умовах недостатньої видимості застосування спеціальних світлових сигнальних пристроїв обов'язкове на всіх дорогах незалежно від освітлення. Крім того, їх застосування є обов'язковим на ділянках доріг під шляхопроводами, естакадами, мостами або в тунелях.

24.7.7.5. Кількість спеціальних світлових сигнальних пристроїв, що встановлюються для кожного напрямку руху в зоні

ДТП, повинна бути не менше 5. Вони встановлюються: на початку зони ДТП - спільно з інформаційним табло «Увага! Оформлення ДТП»; на сигнальних конусах, що позначають траєкторію обїзду місця ДТП.

24.7.7.6. Огороджувальна стрічка повинна використовуватись для огородження тієї частини місця ДТП, яка поширюється за межі проїзної частини на тротуар, а також в інших випадках, коли необхідно унеможливити шляхом застосування огороджувальної стрічки рух пішоходів у місці ДТП.

24.7.8. Категорично забороняється оформлення матеріалів ДТП у службовому автомобілі, що використовується як прикриття.

24.7.9. В обов'язковому порядку незалежно від часу доби працівники ДПС які проводять оформлення матеріалів ДТП, повинні бути одягнуті в одяг зі світловідбиваючими елементами (жилети).

26. НЕСЕННЯ СЛУЖБИ НА КОНТРОЛЬНО-ПРОПУСКНИХ ПУНКТАХ

26.1. Контрольно-пропускні пункти (далі - КПП) призначені для забезпечення перепускного режиму (обмеження й регулювання руху, огляду транспортних засобів), підтримання правопорядку і громадської безпеки, припинення протиправних дій і затримання правопорушників. Крім того, наряди ДПС у складі КПП можуть бути задіяні для забезпечення особливого режиму в'їзду на визначену територію і виїзду з неї, вжиття заходів щодо забезпечення режиму надзвичайного стану і проведення спеціальних операцій.

28. ВЗАЄМОВІДНОСИНИ ПРАЦІВНИКІВ ПІДРОЗДІЛІВ ДПС З УЧАСНИКАМИ

ДОРОЖНЬОГО РУХУ

28.1. Взаємовідносини працівників підрозділів ДПС з учасниками дорожнього руху мають ґрунтуватися на принципах дотримання законності, забезпеченні свободи та недоторканності особи та її прав, уважному, доброзичливому і шанобливому ставленні до громадян.

28.2. Під час звернення до учасників дорожнього руху працівник підрозділу ДПС повинен чітко відрекомендуватися, назвавши свою посаду, спеціальне звання, прізвище та причину, суть звернення.

У разі звернення громадян (одержання інформації про злочин тощо) працівник підрозділу ДПС зобов'язаний вжити заходів щодо надання допомоги і діяти відповідно до своїх службових обов'язків.

У розмові з громадянами працівники підрозділів ДПС зобов'язані виявляти спокій і витримку. Недопустимі грубощі, вирази та репліки, які ображають людську гідність, будь-які дії, що свідчать про неповагу до громадян, коментарі, які не стосуються виконання службових обов'язків.

На вимогу громадянина працівник підрозділу ДПС зобов'язаний пред'явити службове посвідчення.

28.3. Зупинення транспортного засобу здійснюється виключно жезлом, а у виняткових випадках - жестом руки. При цьому працівник підрозділу ДПС спочатку вказує на транспортний засіб, який повинен зупинитися, а потім - на місце, де йому слід зупинитися.

Для привертання уваги учасників дорожнього руху може подаватися сигнал свистком (у необхідних випадках - увімкненим спеціальним світловим або звуковим сигнальним пристроєм). Жести працівника підрозділу ДПС мають бути зрозумілими всім водіям і пішоходам, подаватися своєчасно і так, щоб їх виконання не створювало аварійної обстановки.

28.4. Працівник підрозділу ДПС під час зупинки транспортного засобу зобов'язаний без затримки підійти до водія. Для розмови з водієм не обов'язково запрошувати його вийти з автомобіля, крім випадків:

28.4.1. Якщо знаходження працівника підрозділу ДПС поруч із зупиненим транспортним засобом створює загрозу особистій безпеці працівника. У цьому випадку розмову з водієм слід проводити на тротуарі (узбіччі).

28.4.2. З метою усунення технічної несправності транспортного засобу або порушень правил перевезення вантажів.

28.4.3. Коли є достатні підстави вважати, що водій знаходиться в стані сп'яніння.

28.4.4. Для проведення (у присутності водія) звірки ідентифікаційних номерів вузлів і агрегатів транспортного засобу із записами в реєстраційних документах.

28.4.5. Коли водій або пасажири підозрюються в скоєнні злочину.

28.4.6. В інших випадках, коли є необхідною участь водія в оформленні документів або наданні допомоги іншим учасникам дорожнього руху.

28.5. Не слід повідомляти про дійсну причину зупинення транспортного засобу, якщо його водій або пасажири підозрюються в скоєнні злочину або причетності до ДТП. При цьому працівник підрозділу ДПС повинен знайти тему для розмови з водієм, не розкриваючи характеру своїх намірів.

28.6. Роз'яснення порушникові про неправомірність його дій необхідно давати доброзичливо, переконливо і зрозуміло, з посиланням на відповідні вимоги ПДР.

Під час перевірки документів з ними слід поводитися акуратно, не робити в них будь-яких поміток. Якщо в документи вкладені гроші чи цінні папери, необхідно запропонувати власникові забрати їх.

28.7. Затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, для складання протоколу або розгляду справи по суті, якщо ці питання не можуть бути вирішені на місці, здійснюється відповідно до вимог законодавства України.

28.8. Під час несення служби працівник підрозділу ДПС відповідно до норм чинного законодавства може застосовувати необхідні технічні засоби та технічні прилади для виявлення відповідного правопорушення.

28.9. З метою запобігання конфліктним ситуаціям, об'єктивного розгляду справ, а також як допоміжний засіб для попередження протиправних дій та розкриття правопорушень допускається використання фото-, кінозйомки, відеозапису та звукозаписувальної техніки, а під час оформлення матеріалів ДТП воно є обов'язковим.

28.10. Працівник підрозділу ДПС повинен надавати допомогу водіям в усуненні причин, що призвели до вимушеної зупинки в дорозі, а в необхідних випадках сприяти громадянам в: 28.10.1. Організації надання першої медичної допомоги постраждалим у ДТП і доставляння їх до закладів охорони здоров'я.

28.10.2. Захисті від протиправних зазіхань на їхнє життя і здоров'я, а також в охороні їх власності. 28.10.3. Роз'ясненні особливостей проїзду територією маршруту, що обслуговується.

28.10.4. Можливому усуненні технічних несправностей транспортного засобу і транспортуванні ушкодженого транспортного засобу.

28.11. Народні депутати України в позасудовому порядку не можуть бути притягнуті до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.

При цьому не допускаються адміністративне затримання народного депутата України, особистий огляд, огляд транспортного засобу, що ним використовується.

28.12. Особистість судді недоторканна, він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, затриманий або примусово доставлений до ОВС у порядку провадження стосовно справ про адміністративні правопорушення. Недоторканність судді поширюється також на транспорт, що ним використовується, на майно і документи, що йому належать. Про допущені суддею порушення складається рапорт, який передається командирові підрозділу з обов'язковою реєстрацією для подальшої передачі за місцем роботи.

28.13. Якщо народний депутат чи суддя керує транспортним засобом у стані сп'яніння, йому пропонується припинити керування.

Огляд на визначення стану сп'яніння зазначених осіб у медичних закладах проводиться тільки в разі їх згоди. У цьому разі працівник підрозділу ДПС повідомляє про вказаний випадок командирові підрозділу ДПС і діє згідно з його рішеннями. У зазначених випадках командирові підрозділу необхідно запросити на місце виявлення правопорушення представника органу, у якому ця особа працює, або представника вищестоящого органу. У разі відмови від проведення медичного огляду на стан сп'яніння в присутності двох свідків складається протокол з вичерпними відомостями про особу правопорушника, її стан та наявні ознаки сп'яніння. Після складання протоколу забороняється вживати будь-яких заходів щодо затримання або інші примусові дії стосовно цієї особи. їй пропонується скористатися послугами таксі або попутного транспорту і надається можливість викликати іншу машину чи водія.

28.14. Про вищевказану подію працівником підрозділу ДПС, що виявив правопорушення, без зволікань складається ґрунтовний рапорт до якого можуть долучатися інші матеріали.

28.17. Іноземці, які не користуються дипломатичним імунітетом, та особи без громадянства підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України. Слід ураховувати, що зазначені особи під час керування транспортними засобами, крім усіх передбачених законодавством документів, повинні мати при собі міжнародне або національне водійське посвідчення, що відповідає вимогам Конвенції про дорожній рух, прийнятої 8 листопада 1968 року у Відні.

Начальник ДДАІ МВС України генерал-майор міліції СГ.Коломієць

ЗАКОН УКРАЇНИ Про автомобільний транспорт

Стаття 1. Визначення основних термінів

водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка;

КАБІНЕТ МІНІСТРІВ УКРАЇНИ

ПОСТАНОВА

від 14 квітня 1997р. № 341

«ПОЛОЖЕННЯ ПРО ДЕРЖАВНУ АВТОМОБІЛЬНУ ІНСПЕКЦІЮ МІНІСТЕРСТВА ВНУТРІШНІХ СПРАВ»(№341)

1. Державна автомобільна інспекція (Державтоінспекція) є головним органом, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху в Україні, що входить до системи органів Міністерства внутрішніх справ України.

До складу Державтоінспекції входять департамент Державтоінспекції МВС, управління (відділи) Державтоінспекції головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, Центр безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем, спеціальний підрозділ дорожньо-патрульної служби особливого призначення при департаменті Державтоінспекції МВС, відділи (відділення) Державтоінспекції з обслуговування адміністративних територій міст, районів, районів у містах, автомобільно-технічної інспекції та реєстраційно-екзаменаційної роботи, підрозділи дорожньо-патрульної служби.

МВС через Департамент державної автомобільної інспекції організовує роботу, пов'язану із забезпеченням безпеки дорожнього руху.

2. Державтоінспекція у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, декретами, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, цим Положенням, нормативними актами МВС.

3. Основними завданнями Державтоінспекції є:

- реалізація в межах своєї компетенції державної політики щодо забезпечення безпеки дорожнього руху;

- організація контролю за додержанням законів, інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища від шкідливого впливу автомототран-спортних засобів (далі - транспортних засобів);

- удосконалення регулювання дорожнього руху з метою забезпечення його безпеки та підвищення ефективності використання транспортних засобів;

- виявлення та припинення фактів порушення безпеки дорожнього руху, а також виявлення причин і умов, що сприяють їх вчиненню.

5. Підрозділи Державтоінспекції мають права, передбачені Законами України «Про міліцію», «Про дорожній рух», «Про оперативно-розшукову діяльність», іншими нормативно-правовими актами, що регулюють їх діяльність. Зокрема, працівники Державтоінспекції під час виконання службових обов'язків мають право:

1) перевіряти виконання власниками (володільцями) транспортних засобів вимог законодавства, в тому числі правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху і охорони довкілля, а також вимагати і отримувати від них безплатно необхідні відомості та документацію; здійснювати контроль транспортних засобів Міноборони, Держкомкордону, СБУ внутрішніх військ МВС, інших утворених відповідно до законів військових формувань тільки в частині дотримання водіями Правил дорожнього руху;

2) давати посадовим і службовим особам та громадянам обов'язкові для виконання приписи про усунення порушень законодавства, в тому числі правил, норм та стандартів, що стосуються забе зпечення безпеки дорожнього руху, а у разі невиконання таких приписів - притягувати винних осіб до передбаченої законодавством відповідальності;

3) вживати відповідно до законодавства необхідних заходів для розшуку злочинців та викрадених транспортних засобів, провадження дізнання, розслідування кримінальних справ за фактами дорожньо-транспортних пригод та інших злочинів, у військових частинах і з'єднаннях Збройних Сил, підрозділах Служби безпеки та інших утворених відповідно до законів військових формувань, провадити дізнання тільки за фактами конкретних дорожньо-транспортних пригод та пов'язаних з ними злочинів;

4) обмежувати, забороняти та вносити оперативні зміни в організацію руху на окремих ділянках автомобільних доріг і вулиць у випадках затримання злочинців, проведення в установленому порядку масових та протокольних заходів або у разі виникнення загрози безпеці дорожнього руху, під час стихійного лиха, оголошення окремих місцевостей зонами надзвичайної екологічної ситуації, аварій, катастроф, інших надзвичайних подій, а також на залізничних переїздах, що не відповідають правилам їх утримання у безпечному для дорожнього руху стані; забороняти чи припиняти ремонтно-будівельні та інші роботи на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах, що проводяться з порушенням правил, норм та стандартів забезпечення безпеки дорожнього руху, у невідкладних випадках самостійно огороджувати зазначені ділянки технічними засобами регулювання дорожнього руху з наступним відшкодуванням цих витрат виконавцями робіт;

5) зупиняти транспортні засоби у разі порушення вимог правил, норм та стандартів забезпечення безпеки дорожнього руху, наявних ознак, що свідчать про їх технічну несправність або забруднення довкілля, а також у разі наявності даних про те, що вони використовуються з протиправною метою, оглядати транспортні засоби і перевіряти у водіїв документи на право користування і керування ними, дорожні(маршрутні) листи та відповідність вантажів, що перевозяться, товарно-транспортним та іншим документам, а також перевіряти їх наявність у базах даних автоматизованих інформаційно-пошукових систем Державтоінспекції, у передбачених законодавством випадках затримувати ці документи та вантажі;

6) забороняти подальший рух та відстороняти від керування транспортними засобами водіїв у випадках, передбачених Правилами дорожнього руху та іншими актами законодавства;

7) проводити в установленому законодавством порядку огляд осіб, які підозрюються у вчиненні адміністративного правопорушення або злочину для визначення наявності в їх організмі алкоголю, наркотичних засобів, психотропних чи токсичних речовин або направляти чи доставляти зазначених осіб до медичних установ, якщо результат огляду необхідний для підтвердження чи спростування факту правопорушення або об'єктивного розгляду;

8) застосовувати до правопорушників заходи фізичного впливу, спеціальні засоби і зброю у випадках і в порядку, передбачених законодавством;

9) здійснювати в установленому законодавством порядку адміністративне затримання і особистий огляд громадян, які вчинили адміністративне правопорушення, огляд їх речей, транспортного засобу і вантажу;

10) використовувати в установленому порядку спеціальні технічні і транспортні засоби для виявлення і фіксації порушень правил дорожнього руху, обстеження водіїв, нагляду за технічним станом транспортних засобів, автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, примусової зупинки транспортних засобів, їх транспортування на спеціальні майданчики у випадках порушень водіями правил зупинки і стоянки, дешифрування показань тахографів;

11) здійснювати в установленому порядку фотографування, звукозапис, кіно- та відеозйомку для виявлення та фіксації протиправних діянь;

12) використовувати засоби масової інформації для доведення до громадськості оперативних повідомлень про зміни в організації дорожнього руху, факти злочинів на транспорті, розшук злочинців та стан аварійності тощо;

13) здійснювати контроль за технічним станом транспортних засобів, додержанням нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах та шкідливого впливу фізичних факторів, встановлених для відповідного типу автомобільного транспорту та сільськогосподарської техніки;

14) у випадках, передбачених законодавством, затримувати транспортні засоби і доставляти їх, у тому числі з використанням спеціальних транспортних засобів, на спеціальні майданчики чи стоянки Державтоінспекції для тимчасового зберігання;

15) використовувати в установленому порядку транспортні засоби, за винятком спеціальних і оперативних, дипломатичних та інших представництв іноземних держав, міжнародних організацій, для виконання непередбачених невідкладних службових обов'язків, пов'язаних із затриманням правопорушників, та для транспортування пошкоджених транспортних засобів, а також для відправлення до найближчого лікувального закладу осіб, які потребують негайної медичної допомоги;

16) вживати заходів до заборони експлуатації пасажирського транспорту, а також перевезення надгабаритних, великовагових та небезпечних вантажів у разі невиконання водіями, посадовими і службовими особами правил норм, стандартів забезпечення безпеки дорожнього руху, притягати винних у цьому до відповідальності згідно із законами та стягувати з них установлені суми зборів;

17) забезпечувати в установленому законодавством порядку заборону експлуатації транспортних засобів;

18) не допускати до експлуатації транспортні засоби і пристрої до них, виготовлені або переобладнані з порушенням вимог нормативів, без проектної документації (у випадках коли така документація передбачена відповідними нормативними актами) або за документацією, не погодженою у відповідному порядку;

19) вимагати від посадових і службових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності і господарювання, а також від громадян документи, що підтверджують право власності на транспортні засоби та номерні агрегати до них;

20) викликати до Державтоінспекції громадян, посадових і службових осіб у справах і за матеріалами, які перебувають у провадженні, для дачі письмових чи усних пояснень;

21) забезпечувати відповідно до законодавства оформлення адміністративних правопорушень та брати пояснення в громадян, представників юридичних осіб з питань забезпечення безпеки дорожнього руху, вживати відповідних заходів з метою притягнення винних до відповідальності, а також перевіряти у водіїв наявність медичної довідки щодо придатності до керування транспортним засобом відповідної категорії під час отримання або обміну посвідчення водія та проведення державного технічного огляду транспортних засобів;

22) залучати в установленому порядку спеціалістів органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій до розгляду питань, що належать до її компетенції, та утворювати в разі потреби комісії, експертні та консультативні ради, робочі групи, а також співпрацювати з громадськими формуваннями з питань забезпечення безпеки дорожнього руху;

24) перевіряти на відповідність встановленим правилам, нормам та стандартам з безпеки дорожнього руху проекти детальної забудови окремих територій населених пунктів, генеральні плани окремих забудов в населених пунктах, комплексні транспортні схеми міст та автоматизовані системи, дислокацію технічних засобів регулювання дорожнього руху;

25) подавати пропозиції відповідним місцевим органам виконавчої влади щодо фінансування проектних і будівельних робіт для поліпшення стану вуличної мережі та організації дорожнього руху в населених пунктах;

26) вимагати від установ та організацій, фізичних і юридичних осіб усунення порушень правил утримання та експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, обмежувати або забороняти проведення ремонтно-будівельних робіт та інших заходів на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах, якщо при цьому не додержуються вимоги до забезпечення безпеки дорожнього руху та його учасників;

27) забороняти встановлення та експлуатацію технічних засобів регулювання дорожнього руху, кіосків, панно, рекламоносіїв, плакатів, транспарантів , що не відповідають вимогам правил, норм та стандартів з безпеки дорожнього руху;

28) визначати потребу в підготовці спеціалістів для служб і підрозділів Державтоінспекції, а також у навчальних закладах для цієї мети, укладати з ними відповідні угоди щодо забезпечення їх сучасними технічними засобами організації і контролю за дорожнім рухом;

30) передавати в установленому порядку матеріали на осіб, які порушили вимоги законодавства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, на розгляд інших державних органів;

31) у випадках, передбачених законодавством, позбавляти водіїв права на керування транспортними засобами та вилучати посвідчення;

32) отримувати від органів юстиції, митних та правоохоронних органів необхідну інформацію про митне проходження та оформлення транспортних засобів, нотаріальне посвідчення угод щодо них, перебування транспортних засобів у розшуку, під арештом тощо, в тому числі інформацію, що надходить до органів МВС у рамках міжнародного співробітництва у сфері боротьби із злочинністю;

33) здійснювати супроводження відповідних транспортних засобів патрульним транспортом Державтоінспекції, погодження в установленому порядку питань забезпечення безпеки дорожнього руху, реалізацію спеціальної продукції Державтоінспекції, доставку, буксирування, збереження і охорону транспортних засобів, затриманих відповідно до законодавства і доставлених на спеціальні майданчики чи стоянки, зазначені у підпункті 46 пункту 4 цього Положення, видачу технічних умов на проектування тощо. У разі якщо законодавством передбачено надання зазначених послуг за плату, отримані кошти, після сплати встановлених законом податків і зборів (обов'язкових платежів), спрямовуються на зміцнення матеріально-технічної бази Державтоінспекції та фінансування соціальних програм.

6. Департамент державної автомобільної інспекції підпорядковується МВС, а управління (відділи) державної автомобільної інспекції головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі - відповідним головним управлінням, управлінням МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.

Начальник департаменту Державтоінспекції МВС призначається на посаду Міністром внутрішніх справ в установленому порядку.

Начальники управлінь (відділів) Державтоінспекції головних управлінь управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, а також їх заступники призначаються на посаду та звільняються з посади в установленому порядку за погодженням з начальником департаменту Державтоінспекції МВС.

ЗАКОН УКРАЇНИ Про міліцію

Стаття 5. Діяльність міліції та права громадян Міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

Міліція поважає гідність особи і виявляє до неї гуманне ставлення, захищає права людини незалежно від її соціального походження, майнового та іншого стану, расової та національної належності, громадянства, віку, мови та освіти, ставлення до релігії, статі, політичних та інших переконань. При звертанні до громадянина працівник міліції зобов'язаний назвати своє прізвище, звання та пред'явити на його вимогу службове посвідчення. У взаємовідносинах з громадянами працівник міліції повинен виявляти високу культуру і такт.

Міліція не розголошує відомостей, що стосуються особистого життя людини, принижують її честь і гідність, якщо виконання обов'язків не вимагає іншого.

Міліція тимчасово, в межах чинного законодавства, обмежує права і свободи громадян, якщо без цього не можуть бути виконані покладені на неї обов'язки, й зобов'язана дати їм пояснення з цього приводу.

Міліція:

забезпечує затриманим та заарештованим (взятим під варту) особам з моменту затримання або арешту (взяття під варту) право захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника, реалізацію інших прав затриманих і заарештованих (взятих під варту) осіб;

негайно, але не пізніш як через дві години після затримання або арешту (взяття під варту) осіб повідомляє про їх місцеперебування родичам та у разі заявления усної або письмової вимоги - захиснику, а також адміністрації за місцем роботи чи навчання;

забезпечує харчування затриманих осіб три рази на добу за єдиними нормами, встановленими Кабінетом Міністрів України;

у разі необхідності вживає заходів щодо негайного надання медичної та іншої допомоги затриманим та заарештованим (взятим під варту) особам.

У разі заявления затриманими або заарештованими (взятими під варту) особами усної або письмової вимоги про залучення захисника працівники мшіції не мають права вимагати від них надання будь-яких пояснень або свідчень до прибуття захисника.

Про заявления вимоги про залучення захисника або про відмову у залученні захисника у протоколі затримання або постанові про арешт (взяття під варту) робиться відповідний запис, який скріплюється підписом затриманої або заарештованої (взятої під варту) особи.

Особам при затриманні або арешті (взятті під варту) працівниками міліції:

повідомляються підстави та мотиви такого затримання або арешту (взяття під варту), роз'яснюється право оскаржувати їх у суді;

надаються усно роз'яснення частини першої статті 63 Конституції України, права відмовитися від надання будь-яких пояснень або свідчень до прибуття захисника та одночасно в друкованому вигляді - роз'яснення статей 28, 29, 55, 56, 59, 62 і 63 Конституції України та прав осіб, затриманих або заарештованих (взятих під варту), встановлених законами, у тому числі права здійснювати захист своїх прав та інтересів особисто або за допомогою захисника з моменту затримання або арешту (взяття під варту) особи, права відмовитися від надання будь-яких пояснень або свідчень до прибуття захисника;

забезпечується можливість з моменту затримання або арешту (взяття під варту) захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника.

У разі невиконання працівниками міліції вимог, встановлених цією статтею, особа, права якої були порушені, та/або її представники (родичі, захисник) можуть звернутися до суду із заявою про відшкодування шкоди у встановленому законом порядку. При цьому такі особи звільняються від сплати державного мита.

Відшкодуванню підлягають у повному обсязі:

1) заробіток та інші грошові доходи, які особа втратила внаслідок незаконних дій або бездіяльності працівників міліції;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), вартість вилученого майна, якщо його повернення в натурі та в тому ж стані стало неможливим;

3) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги;

4) моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії або бездіяльність працівників міліції завдали моральної втрати громадянинові, моральних страждань, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з

оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Працівники органів міліції несуть матеріальну відповідальність за шкоду, завдану незаконними діями або бездіяльністю в межах, встановлених законом.

У приміщеннях і на виділених територіях, де знаходяться органи і підрозділи міліції, забороняється організація діяльності суб'єктів господарювання незалежно від форми власності та виду господарської діяльності.

Стаття 11. Права міліції

Міліції для виконання покладених на неї обов'язків надається право:

1) вимагати від громадян і службових осіб, які порушують громадський порядок, припинення правопорушень та дій, що перешкоджають здійсненню повноважень міліції, виносити на місці усне попередження особам, які допустили малозначні адміністративні порушення, а в разі невиконання зазначених вимог застосовувати передбачені цим Законом заходи примусу;

2) перевіряти у громадян при підозрі у вчиненні правопорушень документи, що посвідчують їх особу, а також інші документи, необхідні для з'ясування питання щодо додержання правил, нагляд і контроль за виконанням яких покладено на міліцію;

3) викликати громадян і службових осіб у справах про злочини та у зв'язку з матеріалами, що знаходяться в її провадженні, в разі ухилення без поважних причин від явки за викликом піддавати їх приводу у встановленому законом порядку;

4) виявляти і вести облік осіб, які підлягають профілактичному впливу на підставі та в порядку, встановлених законодавством, виносити їм офіційне застереження про неприпустимість протиправної поведінки;

5) затримувати і тримати у спеціально відведених для цього приміщеннях:

осіб, підозрюваних у вчиненні злочину, обвинувачених, які переховуються від дізнання, слідства чи суду, засуджених, які ухиляються від виконання кримінального покарання, - на строки і в порядку, передбачені законом;

осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано взяття під варту, - на строк, встановлений судом, але не більше десяти діб;

осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, для складання протоколу або розгляду справи по суті, якщо ці питання не можуть бути вирішені на місці, - на строк до трьох годин, а у необхідних випадках для встановлення особи і з'ясування обставин правопорушення - до трьох діб з повідомленням про це письмово прокуророві протягом 24 годин з моменту затримання;

неповнолітніх віком до 16 років, які залишилися без опікування, - на строк до передачі законним представникам або до влаштування у встановленому порядку, а неповнолітніх, які вчинили суспільно небезпечні діяння і не досяглй віку, з якого настає кримінальна відповідальність, - до передачі їх законним представникам або направлення у приймальники-розподільники

для дітей, але не більш як на 8 годин;

осіб, які виявили непокору законній вимозі працівника міліції, - до розгляду справи судом, але не більше ніж на 24 години;

осіб, які перебували в громадських місцях у стані сп'яніння, якщо їх вигляд ображав людську гідність і громадську мораль або якщо вони втратили здатність самостійно пересуватися чи могли завдати шкоди оточуючим або собі, - до передачі їх в спеціальні медичні заклади або для доставки до місця проживання, а при відсутності таких - до їх витвереження;

осіб, яких запідозрено у занятті бродяжництвом, - на строк до ЗО діб з санкції прокурора;

осіб, які ухиляються від виконання постанови суду про направлення на примусове лікування від хронічного алкоголізму або наркоманії, - на строк до 3 діб;

військовослужбовців, які вчинили діяння, що підпадають під ознаки злочину або адміністративного правопорушення, -до передачі їх військовослужбовцям Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або військового командування;

осіб, які мають ознаки вираженого психічного розладу і створюють у зв'язку з цим реальну небезпеку для себе і оточуючих, -до передачі їх у лікувальні заклади, але не більш як на 24 години;

6) проводити огляд осіб, зазначених у пункті 5 цієї статті, речей, що знаходяться при них, транспортних засобів і вилучати документи та предмети, що можуть бути речовими доказами або використані на шкоду їх здоров'ю;

7) складати протоколи про адміністративні правопорушення, провадити особистий огляд, огляд речей, вилучення речей і документів, застосовувати інші передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення;

8) у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, накладати адміністративні стягнення або передавати матеріали про адміністративні правопорушення на розгляд інших державних органів, товариських судів, громадських об'єднань або трудових колективів;

9) проводити в порядку провадження дізнання і за дорученням слідчих органів у кримінальних справах обшуки, вилучення, допити та інші слідчі дії відповідно до кримінально-процесуального законодавства;

10) здійснювати на підставах і в порядку, встановлених законом, гласні та негласні оперативно-розшукові заходи, фото-, кіно-, відеозйомку і звукозапис, прослухування телефонних розмов з метою розкриття злочинів;

11) проводити фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку, дактилоскопіїо осіб, які затримані за підозрою у вчиненні злочину або за бродяжництво, взяті під варту, звинувачуються у вчиненні злочину, а також осіб, підданих адміністративному арешту;

12) проводити кіно-, фото- і звукофіксацію як допоміжний засіб попередження протиправних дій та розкриття правопорушень;

13) вести профілактичний облік правопорушників, криміналістичний та оперативний облік в обсязі, структурі й порядку, що визначаються завданнями, покладеними на міліцію цим Законом;

14) проводити огляд поклажі, багажу та огляд пасажирів цивільних повітряних, морських і річкових суден, засобів залізничного та автомобільного транспорту згідно з чинним законодавством;

15) входити безперешкодно у будь-який час доби:

а) на територію і в приміщення підприємств, установ і організацій, в тому числі митниці, та оглядати їх з метою припинення злочинів, переслідування осіб, підозрюваних у вчиненні злочину, при стихійному лихові та інших надзвичайних обставинах;

б) на земельні ділянки, в жилі та інші приміщення громадян у разі переслідування злочинця або припинення злочину, що загрожує життю мешканців, а також при стихійному лихові та інших надзвичайних обставинах;

в) до житла чи до іншого володіння особи, яка перебуває під адміністративним наглядом, з метою перевірки виконання встановлених судом обмежень.

У разі опору, вчинення протидії працівник міліції може вжити заходів до їх подолання, передбачених цим Законом;

16) перебувати на земельних ділянках, в жилих та інших приміщеннях громадян за їхньою згодою, а також на території і в приміщеннях підприємств, установ і організацій з повідомленням про це адміністрації з метою забезпечення безпеки громадян, громадської безпеки, запобігання злочину, виявлення і затримання осіб, які його вчинили;

17) одержувати безперешкодно і безплатно від підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та об'єднань громадян на письмовий запит відомості (в тому числі й ті, що становлять комерційну та банківську таємницю), необхідні у справах про злочини, що знаходяться у провадженні міліції. Отримання від банків інформації, яка містить банківську таємницю, здійснюється у порядку та обсязі, встановлених Законом України «Про банки і банківську діяльність»;

18) повідомляти з метою профілактичного впливу державним органам, громадським об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання особи про факти вчинення нею адміністративного правопорушення;

19) вносити відповідним державним органам, громадським об'єднанням або службовим особам, підприємствам, установам, організаціям обов'язкові до розгляду подання про необхідність усунення причин і умов, що сприяють вчиненню правопорушень;

20) відповідно до своєї компетенції тимчасово обмежувати або забороняти доступ громадян на окремі ділянки місцевості чи об'єкти з метою забезпечення громадського порядку, громадської безпеки, охорони життя і здоров'я людей;

21) обмежувати або забороняти у випадках затримання злочинців, при аваріях, інших надзвичайних обставинах, що загрожують життю і здоров'ю людей, рух транспорту і пішоходів на окремих ділянках вулиць і автомобільних доріг; зупиняти транспортні засоби в разі порушення правил дорожнього руху, наявних ознак, що свідчать про технічну несправність транспорту або забруднення ним навколишнього середовища, а також при наявності даних про те, що він використовується з протиправною метою; оглядати транспортні засоби і перевіряти у водіїв документи на право користування й керування ними, дорожні листи і відповідність вантажів, що перевозяться, товарно-транспортним документам, наявність поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб;

організовувати при необхідності медичний огляд водіїв, затримувати, відстороняти від керування транспортними засобами осіб, які перебувають у стані сп'яніння, а також тих, які не мають документів на право керування або користування транспортними засобами, тимчасово вилучати посвідчення водія транспортного засобу, талон про проходження державного технічного огляду та ліцензійну картку на транспортний засіб;

використовувати передбачені нормативно-правовими актами технічні засоби, в тому числі засоби фото- і відеоспостереження, для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, а у випадках, передбачених законом, тимчасово затримувати і доставляти на спеціальні майданчики чи стоянки для зберігання транспортні засоби, експлуатація яких не допускається або забороняється законом;

відвідувати підприємства, установи й організації для виконання контрольних і профілактичних функцій щодо забезпечення безпеки дорожнього руху;

вимагати від фізичних та юридичних осіб усунення порушень правил утримання та експлуатації автомобільних доріг, вулиць і залізничних переїздів, у встановленому порядку видавати приписи на усунення виявлених порушень, обмежувати або забороняти проведення ремонтно-будівельних робіт та здійснення інших заходів на автомобільних дорогах, вулицях і залізничних переїздах, якщо при цьому не додержуються вимоги щодо забезпечення громадської безпеки і безпеки дорожнього руху та його учасників;

22) анулювати виданий підприємству, установі й організації дозвіл на придбання, зберігання і використання зброї, боєприпасів, вибухових речовин і матеріалів, інших предметів і речовин при невиконанні встановлених правил користування і поводження з ними або при недоцільності їх дальшого зберігання, вилучати при необхідності зазначені предмети, опечатувати склади, бази й сховища, закривати стрілецькі тири і стенди, зброєремонтні та піротехнічні підприємства, магазини, що торгують зброєю і боєприпасами, до усунення порушень відповідних правил;

анулювати дозволи на придбання, зберігання і носіння зброї та боєприпасів, видані громадянам, які зловживають спиртними напоями, вживають наркотичні засоби без призначення лікаря, інші одурманюючі засоби, хворіють на психічні захворювання, та в інших випадках, передбачених законодавством;

оглядати з участю адміністрації підприємств, установ, організацій приміщення, де знаходяться зброя, боєприпаси, вибухові, наркотичні та сильнодіючі хімічні, отруйні та радіоактивні речовини і матеріали, з метою перевірки додержання правил поводження з ними;

оглядати зброю та боєприпаси, що знаходяться у громадян, а також місця їх зберігання;

23) вилучати у громадян і службових осіб предмети і речі, заборонені або обмежені в обороті, а також документи з ознаками підробки, знищувати ці предмети, речі та документи або передавати їх за призначенням у встановленому порядку;

24) вимагати від керівників підприємств, установ і організацій пояснення по фактах порушення законодавства, перевірка додержання якого віднесена до компетенції міліції, а також у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, проводити перевірки по фактах порушення законодавства, контроль за додержанням якого віднесено до компетенції міліції, вимагати проведення інвентаризацій і ревізій відповідних сфер фінансово-господарської діяльності.

Органи міліції вправі приступити до проведення перевірки суб'єктів господарської діяльності за умови наявності направлення на перевірку, яке складається за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України. У направленні на перевірку зазначаються дата його видачі, назва підрозділу міліції, мета, вид, підстави, дата початку та дата закінчення перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб підрозділу міліції, які проводитимуть перевірку. Направлення на перевірку є дійсним за умови наявності підпису керівника підрозділу міліції, скріпленого печаткою органу міліції; за рішенням суду в присутності понятих та керівників підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, щодо яких проводиться перевірка, витребувати і вилучати оригінали документів, що свідчать про правопорушення, зразки сировини і продукції, а до ухвалення такого рішення суду - в присутності понятих та керівників підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, щодо яких проводиться перевірка, вивчати документи, що свідчать про правопорушення, за рахунок відповідного органу міліції робити з них копії із залишенням особам, щодо яких проводиться перевірка, опису документів, з яких виготовлено копії, опечатувати каси, склади та архіви на термін не більше 24 годин з моменту такого опечатування, зазначеного в протоколі;

25) користуватися безплатно всіма видами громадського транспорту міського, приміського і місцевого сполучення (крім таксі), а також попутним транспортом. Працівники підрозділів міліції на транспорті у межах обслуговуваних дільниць, крім цього, мають право на безплатний проїзд у поїздах, на річкових і морських суднах. Під час службових відряджень працівники міліції мають право на позачергове придбання квитків на всі види транспорту і розміщення в готелях при пред'явленні службового посвідчення і посвідчення про відрядження. В разі невідкладних службових поїздок вони забезпечуються квитками на проїзд незалежно від наявності місць;

26) використовувати безперешкодно транспортні засоби, що належать підприємствам, установам, організаціям і громадянам (крім транспортних засобів дипломатичних, консульських та інших представництв іноземних держав, міжнародних організацій, транспортних засобів спеціального призначення), для проїзду до місця події, стихійного лиха, доставки в лікувальні заклади осіб, які потребують невідкладної медичної допомоги, для переслідування правопорушників та їх доставки в міліцію.

Використання з цією метою транспортних засобів, що належать підприємствам, установам і організаціям, здійснюється безплатно. Відшкодування збитків та витрат за використання транспорту громадян здійснюється відповідно до вимог статті 25 цього Закону та інших актів чинного законодавства;

27) користуватися у невідкладних випадках безперешкодно і безплатно засобами зв'язку, що належать підприємствам, установам і організаціям, а засобами зв'язку, що належать громадянам, -за їх згодою;

28) користуватися безплатно засобами масової інформації з метою встановлення обставин вчинення злочинів та осіб, які їх вчинили, свідків, потерпілих, розшуку злочинців, які втекли, осіб, які пропали безвісти, та з іншою метою, що пов'язана з необхідністю подання допомоги громадянам, підприємствам, установам і організаціям у зв'язку з виконанням міліцією покладених на неї обов'язків.

Службові особи, які без поважних причин відмовились подати допомогу працівникові міліції в реалізації його прав, передбачених пунктами 24-28 статті 11, підлягають відповідальності за чинним законодавством;

29) матеріально і морально заохочувати громадян, які подають допомогу в охороні правопорядку та боротьбі із злочинністю;

30) зберігати, носити і застосовувати спеціальні засоби та зброю;

31) видавати у разі наявності небезпеки для життя і здоров'я особам, взятим під захист, відповідно до чинного законодавства зброю, спеціальні засоби індивідуального захисту та сповіщення про небезпеку.

При здійсненні заходів із запобігання, виявлення і розкриття злочинів у сфері податкового законодавства права, передбачені пунктами 2, 3, абзацами другим, третім, четвертим, шостим пункту 5, пунктами 6-19, 23-31 частини першої цієї статті, надаються виключно органам податкової міліції у межах їх компетенції.

Стаття 12. Умови і межі застосування заходів фізичного впливу, спеціальних засобів і вогнепальної зброї Міліція має право застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби і вогнепальну зброю у випадках і в порядку, передбачених цим Законом Застосуванню сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї повинно передувати попередження про намір їх використання, якщо дозволяють обставини. Без попередження фізична сила, спеціальні засоби і зброя можуть застосовуватися, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю громадян чи працівників міліції.

Забороняється застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби і вогнепальну зброю до жінок з явними ознаками вагітності, осіб похилого віку або з вираженими ознаками інвалідності та малолітніх, крім випадків вчинення ними групового нападу, що загрожує життю і здоров'ю людей, працівників міліції, або збройного нападу чи збройного опору.

У разі неможливості уникнути застосування сили вона не повинна перевищувати міри, необхідної для виконання покладених на міліцію обов'язків і має зводитись до мінімуму можливості завдання шкоди здоров'ю правопорушників та інших громадян. При завданні шкоди міліція забезпечує подання необхідної допомоги потерпілим в найкоротший строк.

Про застосування заходів фізичного впливу, спеціальних засобів, вогнепальної зброї, а також про будь-які ушкодження або смерть, які спричинені особі внаслідок застосування працівником міліції заходів фізичного впливу, спеціальних засобів, вогнепальної зброї, працівник міліції негайно та письмово доводить до відома безпосереднього начальника для сповіщення прокуророві.

Перевищення повноважень по застосуванню сили, в тому числі спеціальних засобів і зброї, тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Стаття 13. Застосування засобів впливу

Працівники міліції мають право застосовувати заходи фізичного впливу, в тому числі прийоми рукопашного бою, для припинення правопорушень, подолання протидії законним вимогам міліції, яка здійснюється із застосуванням сили щодо працівників міліції або інших осіб, якщо інші способи були застосовані та не забезпечили виконання покладених на міліцію обов'язків.

Міліція може направляти спеціальні підрозділи міліції для забезпечення проведення контролюючими органами перевірок суб'єктів господарської діяльності лише за рішенням судді або Дозвіл на направлення спеціального підрозділу міліції надається лише у випадках, коли перевірка проводиться в рамках розслідування кримінальних справ.

Органам міліції забороняється використовувати фізичний та психологічний вплив для забезпечення проведення контролюючими органами планових та позапланових перевірок суб'єктів господарської діяльності, у тому числі шляхом демонстрації зброї, спеціальних засобів, погроз їх застосування.

Стаття 14. Застосування спеціальних засобів

Працівники міліції мають право застосовувати наручники, гумові кийки, засоби зв'язування, сльозоточиві речовини, світлозвукові пристрої відволікаючої дії, пристрої для відкриття приміщень і примусової зупинки транспорту, водомети, бронемашини та інші спеціальні і транспортні засоби, а також використовувати службових собак у таких випадках:

1) для захисту громадян і самозахисту від нападу та інших дій, що створюють загрозу їх життю або здоров'ю;

2) для припинення масових безпорядків і групових порушень громадського порядку;

3) для відбиття нападу на будівлі, приміщення, споруди і транспортні засоби, незалежно від їх належності, або їх звільнення у разі захоплення;

4) для затримання і доставки в міліцію або інше службове приміщення осіб, які вчинили правопорушення, а також для конвоювання і тримання осіб, затриманих і підданих арешту, взятих під варту, якщо зазначені вище особи чинять опір працівникам міліції або якщо є підстави вважати, що вони можуть вчинити втечу чи завдати шкоди оточуючим або собі;

5) для припинення масового захоплення землі та інших дій,

що можуть призвести до зіткнення груп населення, а також діянь,

які паралізують роботу транспорту, життєдіяльності населених

пунктів, посягають на громадський спокій, життя і здоров'я людей;

6) для припинення опору працівникові міліції та іншим особам, які виконують службові або громадські обов'язки по охороні громадського порядку і боротьбі із злочинністю;

7) для звільнення заложників.

Вид спеціального засобу, час початку та інтенсивність його застосування визначаються з урахуванням обстановки, що склалася, характеру правопорушення і особи правопорушника.

Повний перелік спеціальних засобів, а також правила їх застосування встановлюються Кабінетом Міністрів України за висновком Міністерства охорони здоров'я України і Генеральної прокуратури України і публікуються в засобах масової інформації.

Стаття 15. Застосування вогнепальної зброї

Працівники міліції як крайній захід мають право застосовувати вогнепальну зброю у таких випадках:

1) для захисту громадян від нападу, що загрожує їх життю і здоров'ю, а також звільнення заложників;

2) для відбиття нападу на працівника міліції або членів його сім'ї, якщо їх життю або здоров'ю загрожує небезпека;

3) для відбиття нападу на охоронювані об'єкти, конвої, жилі приміщення громадян, приміщення державних і громадських підприємств, установ і організацій, а також звільнення їх у разі захоплення;

4) для затримання особи, яку застали при вчиненні тяжкого злочину і яка намагається втекти;

5) для затримання особи, яка чинить збройний опір, намагається втекти з-під варти, а також озброєної особи, яка погрожує застосуванням зброї та інших предметів, що загрожує життю і здоров'ю працівника міліції;

6) для зупинки транспортного засобу шляхом його пошкодження, якщо водій своїми діями створює загрозу життю чи здоров'ю громадян або працівника міліції.

Забороняється застосовувати і використовувати вогнепальну зброю при значному скупченні людей, якщо від цього можуть постраждати сторонні особи.

Працівники міліції мають право використовувати зброю для подання сигналу тривоги або виклику допомоги, для знешкодження тварини, яка загрожує життю і здоров'ю громадян або працівника міліції.

ЗАКОН УКРАЇНИ Про дорожній рух

Стаття 16. Основні права та обов'язки водія транспортного засобу

Водій має право:

керувати транспортним засобом і перевозити пасажирів або вантажі на дорогах, вулицях та в інших місцях, де рух транспорту не заборонено у встановленому порядку;

довіряти у встановленому порядку право користування і розпорядження приватним транспортним засобом іншій особі, яка має відповідне право на керування;

знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи;

відступати від вимог цього розділу Закону в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян;

на відшкодування витрат у разі надання транспортного засобу працівникам міліції та охорони здоров'я у випадках, передбачених цим Законом;

на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху;

одержувати необхідну допомогу від посадових осіб, організацій, що беруть участь у забезпеченні безпеки дорожнього руху.

- Водій зобов'язаний:

мати при собі та на вимогу працівників міліції, а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України передавати для перевірки посвідчення, реєстраційні та інші документи, що підтверджують право на керування транспортним засобом, а також дорожні (маршрутні) листи і документи на вантаж, що перевозиться (крім власників транспортних засобів, які використовують їх в індивідуальних некомерційних цілях), а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладання договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та ліцензійну картку на автомобільний транспортний засіб у разі надання послуг з перевезення

пасажирів і вантажів;

виконувати розпорядження працівників міліції, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;

вживати всіх можливих заходів до забезпечення безпечних умов для пересування найбільш уразливих учасників дорожнього руху - дітей, інвалідів, велосипедистів і людей похилого

не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів;

перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі;

своєчасно подавати транспортний засіб на державний технічний огляд;

під час руху на автомобілі, обладнаному ременями безпеки, бути пристебнутим, а на мотоциклі - в застебнутому мотошоломі;

надавати переважне право для проїзду транспортним засобам із включеними синіми або червоними проблисковими маячками та спеціальними звуковими сигналами;

своєчасно сплачувати державний податок з власників транспортних засобів у встановлених законодавством розмірах;

надавати переважне право руху пішоходу, який знаходиться на пішохідній доріжці (зебрі). У цьому разі водій зобов'язаний надати можливість пішоходу безпечно перейти дорогу, вулицю;

вживати заходів щодо збереження чистоти автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та смуги відчуження, у тому числі з боку пасажирів.

Надавати транспортний засіб:

- працівникам міліції та охорони здоров'я для доставки у найближчий медичний заклад осіб, які потребують невідкладної медичної допомоги, а водії військових транспортних засобів також і посадовим особам Військової служби правопорядку у Збройних Силах України;

- працівникам міліції, а води військових транспортних засобів також і посадовим особам Військової служби правопорядку у Збройних Силах України для виконання непередбачених і невідкладних службових обов'язків по затриманню правопорушників. При цьому водій має право на відшкодування збитків згідно з чинним законодавством.

Стаття 41. Правила дорожнього руху

В Україні встановлено правосторонній рух транспортних засобів.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

ЦИВІЛЬНИЙ ПРОЦЕСУАЛЬНИЙ КОДЕКС УКРАЇНИ

Стаття 50. Свідок

1. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи.

2. Свідок зобов'язаний з'явитися до суду у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини.

3. У разі неможливості прибуття за викликом суду свідок зобов'язаний завчасно повідомити про це суд.

4. Свідок має право давати показання рідною мовою або мовою, якою він володіє, користуватися письмовими записами, відмовитися від давання показань у випадках, встановлених законом, а також на компенсацію витрат, пов'язаних з викликом до суду.

5. За завідомо неправдиві показання або за відмову від давання показань з непередбачених законом підстав свідок несе кримінальну відповідальність, а за невиконання інших обов'язків - відповідальність, встановлену законом.

КРИМІНАЛЬНИЙ КОДЕКС УКРАЇНИ

Стаття 384. Завідомо неправдиве показання

1. Завідомо неправдиве показання свідка чи потерпілого або завідомо неправдивий висновок експерта під час провадження дізнання, досудового слідства, здійснення виконавчого провадження або проведення розслідування тимчасовою слідчою чи тимчасовою спеціальною комісією Верховної Ради України або в суді, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках,

- караються виправними роботами на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

2. Ті самі дії, поєднані з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині, або зі штучним створенням доказів обвинувачення чи захисту, а також вчинені з корисливих мотивів,

- караються виправними роботами на строк до двох років або обмеженням волі на строк до п'яти років, або позбавленням волі на строк від двох до п'яти років.

Стаття 286. Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами

1. Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження,

- карається штрафом від двохсот до п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого

2. Ті самі діяння, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження,

- караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

3. Діяння, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вони спричинили загибель кількох осіб,

- караються позбавленням волі на строк від п'яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Стаття 288. Порушення правил, норм і стандартів, що стосуються убезпечення дорожнього руху

Порушення правил, норм і стандартів, що стосуються убезпечення дорожнього руху, вчинене особою, відповідальною за будівництво, реконструкцію, ремонт чи утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, або особою, яка виконує такі роботи, якщо це порушення спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тяжке тілесне ушкодження або смерть,

- карається штрафом від двохсот до п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до п'яти років, або позбавленням волі на строк до п'яти років.

КРИМІНАЛЬНО-ПРОЦЕСУАЛЬНИЙ КОДЕКС УКРАЇНИ

Стаття 183. Порядок проведення обшуку і виїмки Перед обшуком або виїмкою слідчий пред'являє постанову особам, що займають приміщення, або представникові підприємства, установи чи організації, де проводиться обшук або виїмка, і пропонує їм видати зазначені в постанові предмети або документи, а також вказати місце, де переховується злочинець. У разі відмови виконати його вимоги слідчий проводить обшук або виїмку в примусовому порядку. Якщо особи, які займають приміщення, відсутні, постанова про проведення обшуку або виїмки пред'являється представникові житлово-експлуатаційної організації або місцевої Ради народних депутатів і обшук або виїмка проводиться в їх присутності.

Проводячи обшук, слідчий має право розкривати замкнені приміщення і сховища, якщо володілець відмовляється їх відкрити. При цьому слідчий повинен уникати не викликаних необхідністю пошкоджень дверей, замків та інших предметів.

Слідчий має право заборонити особам, що перебувають у приміщенні під час обшуку або виїмки, а також особам, які під час обшуку або виїмки увійшли в це приміщення, виходити з приміщення і зноситись один з одним або з іншими особами до закінчення обшуку чи виїмки.

В необхідних випадках слідчий вправі залучати до участі в проведенні обшуку працівників органів внутрішніх справ та відповідних спеціалістів.

КАБІНЕТ МІНІСТРІВ УКРАЇНИ

Порядок тимчасового вилучення посвідчення водія, талона про проходження державного технічного огляду і ліцензійної картки на транспортний засіб та їх повернення(№1086)

ЗАТВЕРДЖЕНО Постановою КМУ №1086 від 17.12.08 р.

1. Цей Порядок визначає процедуру тимчасового вилучення посвідчення водія, талона про проходження державного технічного огляду і ліцензійної картки на транспортний засіб та їх повернення.

2. Тимчасове вилучення посвідчення водія, талона про проходження державного технічного огляду і ліцензійної картки на транспортний засіб здійснюється уповноваженою особою підрозділу Державтоінспекції (далі - уповноважена особа).

3. Посвідчення водія тимчасово вилучається за наявності підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене Кодексом України про адміністративні правопорушення, за яке може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

4. У разі вчинення правопорушення, за яке передбачено накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, складається протокол про адміністративне правопорушення у двох примірниках і тимчасово вилучається посвідчення водія, про що робиться запис у протоколі.

5. До винесення судом постанови у справі про адміністративне правопорушення та набрання нею законної сили уповноважена особа видає водієві тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом строком не більше ніж на три місяці з дати вилучення посвідчення. Форма зазначеного тимчасового дозволу затверджується МВС.

6. Тимчасово вилучене посвідчення повертається водієві:

- за заявою водія у разі, коли суд не прийняв у тримісячний строк рішення про позбавлення водія права керування транспортним засобом або не розглянув у встановлений законом строк справу про адміністративне правопорушення;

- після виконання водієм постанови суду про накладення адміністративного стягнення або подання до підрозділу Державтоінспекції копії постанови суду про закриття справи (крім випадків, коли справу про адміністративне правопо-

рушення закрито на підставі порушення за тим самим фактом кримінальної справи);

- у разі винесення судом постанови про позбавлення водія права керування транспортним засобом після закінчення визначеного строку позбавлення права керування транспортним засобом та успішного складення в Державтоінспекції теоретичного і практичного іспиту для отримання права на керування транспортним засобом відповідної категорії.

7. Талон про проходження державного технічного огляду може бути тимчасово вилучений з одночасною забороною експлуатації транспортного засобу за наявності несправностей у гальмовій системі, рульовому управлінні, тягово-зчіпному пристрої, зовнішніх світлових приладах у темну пору доби або якщо такий засіб не укомплектований відповідно до призначення чи має інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил його експлуатація забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, або є таким, що своєчасно не пройшов державний технічний огляд.

8. У разі тимчасового вилучення талона про проходження державного технічного огляду уповноважена особа складає У двох примірниках протокол про адміністративне правопорушення та проводить на місці виявлення такого правопорушення перевірку технічного стану транспортного засобу, за результатами якої складає акт перевірки зазначеного засобу у двох примірниках. Другі примірники протоколу та акта видаються під розписку водієві, який притягується до адміністративної відповідальності.

Про тимчасове вилучення талона про проходження державного технічного огляду уповноважена особа робить відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

9. У разі неможливості усунення технічних несправностей транспортного засобу на місці виявлення правопорушення уповноважена особа вживає у межах своїх повноважень необхідних заходів до тимчасового затримання транспортного засобу (шляхом його блокування або доставления на спеціальний майданчик) в установленому законодавством порядку.

Подальша експлуатація транспортного засобу дозволяється після повернення тимчасово вилученого талона про проходження державного технічного огляду власникові транспортного засобу або уповноваженому ним представникові після усунення виявлених технічних несправностей та подання до підрозділу Державтоінспекції, в якому зберігається талон, акта перевірки технічного стану транспортного засобу, виданого уповноваженим на проведення перевірки технічного стану суб'єктом господарювання, а також сплати накладеного за вчинене правопорушення штрафу

Форма акта перевірки технічного стану транспортного засобу затверджується МВС.

10. У разі усунення технічних несправностей транспортного засобу на місці виявлення правопорушення уповноважена особа складає акт перевірки технічного стану транспортного засобу та не вилучає талон про проходження державного технічного огляду, про що робить запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

11. Вилучене посвідчення водія або талон про проходження державного технічного огляду, перші примірники протоколу про адміністративне правопорушення, за яке передбачене тимчасове вилучення талона, та акта перевірки такого засобу передаються для зберігання до відповідного підрозділу Державтоінспекції в установленому МВС порядку.

12. Ліцензійна картка на транспортний засіб тимчасово вилучається уповноваженою особою у разі експлуатації транспортного засобу, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів або вантажів, водієм, у дорожньому листі якого відсутні відмітки про проходження щозмінного передрейсового медичного огляду та перевірку технічного стану транспортного засобу, без посвідчення водія відповідної категорії, а також у разі направлення в рейс одного водія під час здійснення пасажирських перевезень на автобусному маршруті протяжністю понад 500 кілометрів.

13. Під час тимчасового вилучення ліцензійної картки на транспортний засіб уповноважена особа складає на місці виявлення правопорушення відповідний акт у трьох примірниках, один з яких видається під розписку водієві. Форма акта затверджується МВС.

14. Акт про тимчасове вилучення ліцензійної картки на транспортний засіб та вилучена ліцензійна картка надсилаються у триденний строк до відповідного органу ліцензування господарської діяльності щодо надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом в установленому МВС та Мінтрансзв'язку порядку.

15. Перші примірники протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та акта про тимчасове вилучення ліцензійної картки на транспортний засіб надсилаються до підрозділу Державтоінспекції за місцем реєстрації транспортного засобу чи тимчасового його обліку.

16. Порядок зберігання та повернення вилучених ліцензійних карток визначається органом ліцензування господарської діяльності щодо надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

КАБІНЕТ МІНІСТРІВ УКРАЇНИ

Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках(№1102)

ЗАТВЕРДЖЕНО постановою Кабінету Міністрів України

від 17 грудня 2008 р.№1102

1. Цей Порядок визначає процедуру тимчасового затримання, зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках та їх повернення.

2. Тимчасове затримання транспортного засобу уповноваженою особою Державтоінспекції проводиться у випадках, передбачених статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставления на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху - робить неможливим рух транспортних засобів проїзною частиною.

Уповноваженим особам Державтоінспекції забороняється брати участь у здійсненні блокування або евакуації транспортних засобів у випадках, не передбачених законом.

3. Доставления транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється за допомогою спеціальних автомобілів - евакуаторів (далі - евакуатор), у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов'язану з транспортуванням транспортних засобів, і з якими Державтоінспекцією укладені в установленому порядку договори.

4. Для доставления транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку уповноважена особа Державтоінспекції викликає евакуатор через чергового по підрозділу Державтоінспекції.

Після прибуття евакуатора уповноважена особа Державтоінспекції робить у присутності двох свідків і представника підприємства, установи або організації, яким належить евакуатор, запис у протоколі про адміністративне правопорушення про тимчасове затримання транспортного засобу із зазначенням:

1) дати, часу, місця порушення і підстави для тимчасового затримання та доставления транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку;

2) посади, місця роботи, прізвища, імені та по батькові особи, яка приймає рішення про тимчасове затримання і доставления транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку;

3) типу, марки, державного реєстраційного номера, переліку візуальних недоліків та пошкоджень транспортного засобу, що тимчасово затримується і доставляється на спеціальний майданчик чи стоянку;

4) найменування, місцезнаходження та номера телефону підприємства, установи або організації, які доставляють транспортний засіб на спеціальний майданчик чи стоянку, державного реєстраційного номера евакуатора;

5) адреси місця зберігання транспортного засобу;

6) посади, прізвища, імені та по батькові особи, яка виконує роботи з доставления транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку.

До протоколу за можливості додаються фотографія транспортного засобу, що підлягає тимчасовому затриманню, і перелік речей, які перебувають в ньому.

Протокол підписують особа, яка прийняла рішення про тимчасове затримання транспортного засобу, особа, що виконує роботи з доставления такого засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, два свідки, а також водій і страховий комісар в разі їх присутності.

5. У разі коли доставити транспортний засіб на спеціальний майданчик чи стоянку неможливо, уповноважена особа Державтоінспекції проводить його затримання шляхом блокування з дотриманням умов безпеки дорожнього руху.

6. У разі відсутності водія, транспортний засіб якого заблоковано, уповноважена особа Державтоінспекції залишає під його склоочисниками повідомлення про необхідність прибуття такого водія до територіального підрозділу Державтоінспекції для оформлення протоколу про адміністративне правопорушення. ^

Форма повідомлення про тимчасове затримання транспортного засобу шляхом його блокування затверджується МВС.

7. Розблокування транспортного засобу здійснюється уповноваженими особами Державтоінспекції після складення протоколу про адміністративне правопорушення.

8. Про місце зберігання тимчасово затриманого транспортного засобу уповноважена особа Державтоінспекції повідомляє водієві під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а за його відсутності - черговій частині територіального органу внутрішніх справ.

9. У разі коли водій з'являється на місці правопорушення в момент виконання робіт із завантаження транспортного засобу, уповноважена особа Державтоінспекції не проводить тимчасове затримання транспортного засобу, а оформляє протокол про адміністративне правопорушення. При цьому правопорушення повинно бути усунуте протягом максимально короткого строку.

У такому разі фактично виконані підприємством, установою або організацією, які провадять діяльність, пов'язану із транспортуванням транспортних засобів, роботи не оплачуються.

10. Транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більш як на три дні з дати такого затримання.

Строк затримання транспортного засобу обчислюється з моменту складення протоколу про адміністративне порушення, а строк зберігання - з моменту доставления транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку.

11. Водій, власник (співвласник) тимчасово затриманого транспортного засобу, що перебуває на спеціальному майданчику чи стоянці, має право доступу до нього в присутності особи, відповідальної за зберігання такого транспортного засобу.

12. Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред'явлення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

13. За транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці Державтоінспекції справляється плата у встановленому спільним наказом МВС, Мінфіну та Мінекономіки розмірі.

14. На спеціальному майданчику і стоянці ведеться в установленому МВС порядку облік прийняття і видачі тимчасово затриманих транспортних засобів.

15. Спори, пов'язані із шкодою, що заподіяна тимчасово затриманому транспортному засобу і майну, яке перебуває в ньому, під час транспортування або зберігання на спеціальному майданчику чи стоянці, розв'язуються в установленому законодавством порядку.

ПЛЕНУМ ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ

ПОСТАНОВА 23.12.2005 № 14

Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті

14. Суспільно небезпечне діяння, передбачене ст. 288 КК, полягає у порушенні відповідних правил, норм і стандартів при будівництві, реконструкції, ремонті чи утриманні шляхів, вулиць, залізничних переїздів, інших шляхових споруд (наприклад, вимиканні вуличного освітлення в темну пору доби, наданні дозволу на експлуатацію ділянки дороги з поганим покриттям, невстановленні загороджувальних засобів та попереджувальних знаків на місці проведення дорожніх робіт, несвоєчасному огляді доріг, вулиць, залізничних переїздів, інших шляхових споруд з метою з'ясувати, чи відповідає їх стан вимозі убезпечення дорожнього руху, тощо).

Суб'єктом цього злочину можуть бути особи, які виконують такі роботи або відповідальні за їх проведення: керівники Дорожньо-експлуатаційних підприємств, їхні підлеглі, котрим надано повноваження щодо дотримання відповідних правил, норм і стандартів, та рядові робітники зазначених підприємств; інспектори безпеки руху; виконроби, майстри, інші особи, які керують проведенням дорожніх робіт чи робіт у межах проїзної частини; тощо.

15. Незаконне заволодіння транспортним засобом (ст. 289 КК) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз. f

Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.

Проникнення в кабіну, гараж чи інше сховище, спробу запустити двигун або буксирувати транспортний засіб з метою заволодіння ним необхідно розглядати як замах на вчинення злочину.

Не є незаконним заволодіння транспортним засобом у стані крайньої необхідності, наприклад, для того, щоб терміново доставити тяжко хвору людину до лікарні, приборкати стихійне лихо, усунути іншу небезпеку, яка загрожує людям, інтересам суспільства чи держави.

КОДЕКС АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДОЧИНСТВА УКРАЇНИ

Стаття 71. Обов'язок доказування

2. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

ЗАКОН УКРАЇНИ Про метрологію та метрологічну діяльність

Стаття 2. Сфера дії Закону

1. Цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі здійснення метрологічної діяльності, і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства (їх об'єднання), установи і організації незалежно від форм власності та виду діяльності, що діють на території України (далі - підприємства і організації), на фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності і виробників (експортерів) іноземних держав, що ввозять засоби вимірювальної техніки на територію України (далі - іноземні виробники).

2. Цей Закон також поширюється на фізичних осіб, які не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власників засобів вимірювальної техніки, результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду.

Стаття 4. Державна метрологічна система

1. Державна метрологічна система створює необхідні засади для забезпечення єдності вимірювань у державі, а її діяльність спрямована на:

реалізацію єдиної технічної політики у сфері метрології;

захист громадян і національної економіки від наслідків недостовірних результатів вимірювань;

підвищення рівня фундаментальних досліджень і наукових розробок;

економію всіх видів матеріальних ресурсів;

забезпечення якості та конкурентоспроможності вітчизняної продукції;

створення нормативно-правових, нормативних, науково-технічних та організаційних основ забезпечення єдності вимірювань у державі.

2. Діяльність щодо забезпечення функціонування та розвитку державної метрологічної системи координує спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері метрології (далі - ЦОВМ).

Стаття 10. Вимірювання та використання їх результатів

3. Методики виконання вимірювань, що використовуються у сфері поширення державного метрологічного нагляду, повинні бути атестовані.

Атестація цих методик проводиться метрологічними центрами, територіальними органами, підприємствами і організаціями, уповноваженими у державній метрологічній

системі на проведення цієї атестації.

Стаття 18. Мета державного метрологічного контролю і нагляду

Державний метрологічний контроль і нагляд здійснюються з метою перевірки додержання вимог цього Закону, інших нормативно-правових актів і нормативних документів з метрології.

Стаття 19. Об'єкти державного метрологічного контролю і нагляду

Об'єктами державного метрологічного контролю і нагляду є:

засоби вимірювальної техніки;

методики виконання вимірювань;

кількість фасованого товару в упаковках.

Стаття 29. Державний метрологічний нагляд за забезпеченням єдності вимірювань

1. Державний метрологічний нагляд за забезпеченням єдності вимірювань поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, організації та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

2. У центральних та місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах управління об'єднань підприємств проводиться перевірка додержання вимог цього Закону, інших нормативно-правових актів і нормативних документів з метрології.

На підприємствах, в організаціях і у фізичних осіб суб'єктів підприємницької діяльності, крім того, проводиться перевірка:

стану і застосування засобів вимірювальної техніки;

застосування атестованих методик виконання вимірювань і правильності виконання вимірювань;

додержання умов і правил проведення державних випробувань, повірки, калібрування, ввезення, випуску з виробництва, ремонту та у продаж і видачі напрокат засобів вимірювальної техніки, проведення вимірювань та атестації методик виконання вимірювань.

3. Державний метрологічний нагляд за забезпеченням єдності вимірювань та оформлення його результатів здійснюються в порядку, встановленому нормативно-правовими актами ЦОВМ.

ЗАКОН УКРАЇНИ Про звернення громадян

Цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Стаття 1. Звернення громадян

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Стаття 4. Рішення, дії (бездіяльність), які можуть бути оскаржені

До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Стаття 5. Вимоги до звернення

Звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.

Звернення може бути усним (викладеним громадянином і записаним посадовою особою на особистому прийомі) чи письмовим, надісланим поштою або переданим громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до чинного законодавства.

Звернення може бути подано як окремою особою (індивідуальне), так і групою осіб (колективне).

Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

Звернення, оформлене без дотримання цих вимог, повертається заявникові з відповідними роз'ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Стаття 6. Мова звернень і рішень та відповідей на них

Громадяни мають право звертатися до органів державної

влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ,

організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян,

посадових осіб українською чи іншою мовою, прийнятною для сторін.

Рішення щодо звернень громадян та відповіді на них оформляються відповідно до вимог законодавства про мови. Такі рішення та відповіді можуть бути викладені в перекладі мовою спілкування заявника.

Стаття 7. Заборона відмови в прийнятті та розгляді звернення

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Стаття 8. Звернення, які не підлягають розгляду та вирішенню

Письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.

Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Стаття 9. Заборона переслідування громадян за подання звернення і неприпустимість примушування їх до його подання :

Забороняється переслідування громадян і членів їх сімей за подання звернення до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, посадових осіб за критику у зверненні їх діяльності та рішень.

Ніхто не може бути примушений до подання власного чи підписання колективного звернення або участі в акціях на підтримку звернень інших осіб чи організацій.

Стаття 10. Заборона розголошення відомостей, що містяться у зверненнях

Не допускається розголошення одержаних із звернень відомостей про особисте життя громадян без їх згоди чи відомостей, що становлять державну або іншу таємницю, яка охороняється законом, та іншої інформації, якщо це ущемлює права і законні інтереси громадян. Не допускається з'ясування даних про особу громадянина, які не стосуються звернення. На прохання громадянина, висловлене в усній формі або зазначене в тексті звернення, не підлягає розголошенню його прізвище, місце проживання та роботи.

Ця заборона не поширюється на випадки повідомлення інформації, що міститься у зверненні, особам, які мають відношення до вирішення справи.

Стаття 12. Сфера застосування цього Закону Дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінально-процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством і законодавством про захист економічної конкуренції. Стаття 14. Розгляд пропозицій (зауважень) громадян Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Пропозиції (зауваження) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.

Стаття 15. Розгляд заяв (клопотань)

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Стаття 16. Розгляд скарг громадян

Скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Скарги Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.

Скарги на рішення загальних зборів членів колективних сільськогосподарських підприємств, акціонерних товариств, юридичних осіб, створених на основі колективної власності, а також на рішення вищих державних органів вирішуються в судовому порядку.

Громадянин може подати скаргу особисто або через уповноважену на це іншу особу. Скарга в інтересах неповнолітніх і недієздатних осіб подається їх законними представниками.

Скарга в інтересах громадянина за його уповноваженням, оформленим у встановленому законом порядку, може бути подана іншою особою, трудовим колективом або організацією, яка здійснює правозахисну діяльність.

До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.

Стаття 17. Термін подання скарги

Скарга на рішення, що оскаржувалось, може бути подана До органу або посадовій особі вищого рівня протягом одного року з моменту його прийняття, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення громадянина з прийнятим рішенням. Скарги, подані з порушенням зазначеного терміну, не розглядаються.

Пропущений з поважної причини термін може бути поновлений органом чи посадовою особою, що розглядає скаргу.

Рішення вищого державного органу, який розглядав скаргу, в разі незгоди з ним громадянина може бути оскаржено до суду в термін, передбачений законодавством України.

Стаття 18. Права громадянина при розгляді заяви чи скарги

Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:

особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;

знайомитися з матеріалами перевірки;

подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;

бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;

користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;

одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;

вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Стаття 19. Обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:

об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого частини першої цієї статті.

Стаття 20. Термін розгляду звернень громадян Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Стаття 21. Безоплатність розгляду звернення Органи державної влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи розглядають звернення громадян, не стягуючи плати.

Стаття 22. Особистий прийом громадян

Керівники та інші посадові особи органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян зобов'язані проводити особистий прийом громадян.

Прийом проводиться регулярно у встановлені дні та години, у зручний для громадян час, за місцем їх роботи і проживання. Графіки прийому доводяться до відома громадян.

Порядок прийому громадян в органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, об'єднаннях громадян визначається їх керівниками.

Усі звернення громадян на особистому прийомі реєструються. Якщо вирішити порушені в усному зверненні питання безпосередньо на особистому прийомі неможливо, воно розглядається у тому ж порядку, що й письмове звернення. Про результати розгляду громадянину повідомляється письмово або усно, за бажанням громадянина.

Стаття 24. Відповідальність посадових осіб за порушення законодавства про звернення громадян

Особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.

Стаття 25. Відшкодування збитків громадянину у зв'язку з порушенням вимог цього Закону при розгляді його скарги

У разі задоволення скарги орган або посадова особа, які прийняли неправомірне рішення щодо звернення громадянина, відшкодовують йому завдані матеріальні збитки, пов'язані з поданням і розглядом скарги, обгрунтовані витрати, понесені у зв'язку з виїздом для розгляду скарги на вимогу відповідного органу, і втрачений за цей час заробіток. Спори про стягнення витрат розглядаються в судовому порядку.

Громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Стаття 26. Відповідальність громадян за подання звернень

протиправного характеру

Подання громадянином звернення, яке містить наклеп і образи, дискредитацію органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян та їхніх посадових осіб, керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, заклики до розпалювання національної, расової, релігійної ворожнечі та інших дій, тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством.

Стаття 27. Відшкодування витрат по перевірці звернень, які містять завЧдомо неправдиві відомості

Витрати, зроблені органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією незалежно від форм власності, об'єднанням громадян, засобами масової інформації у зв'язку з перевіркою звернень, які містять завідомо неправдиві відомості, можуть бути стягнуті з громадянина за рішенням суду.

МІНІСТЕРСТВО ОХОРОНИ ЗДОРОВ'Я УКРАЇНИ

наказ № 187 від 07.07.98 Зареєстровано в Міністерстві

м.Київ юстиції України 20 липня 1998 р.за №465/2905

Перелік лікарських засобів, які повинні бути у медичних аптечках першої медичної допомоги для пасажирських легкових з кількістю пасажирів до 9 осіб та вантажних транспортних засобів (автомобільна аптечка - 1)

1. Засоби для зупинки кровотечі, накладання пов'язок при травмах

1.1. Джгут для зупинки кровотечі - 1 од.

1.2. Бинт стерильний 5 м х 10 см - 1 од.

1.3. Серветки з хлоргексидином 6 CM X 10 CM - 2 од.

1.4. Серветки кровоспинні з фурагіном 6 см х 10 см - 2 од.

1.5. Пакет перев'язочний стерильний - 1 од.

1.6. Лейкопластир в рулоні 5 см х 5 м - 1 од.

1.7. Пластир бактерицидний 2,3 см х 7,2 см - 4 од.

1.8. Косинка медична перев'язочна 50 см х 50 см - 1 од.

2. Антисептичні засоби

2.1. Розчин йоду 5% - 10 мл - 1 фл.

3. Знеболюючі та серцеві засоби

3.1. Буторфанолу тартрат 0,2% - 1 мл у шприц-тюбику - 2 од.

3.2. Нітрогліцерин 1% в капсулах (0,0005) - 20 капе.

4. Додаткові засоби

4.1. Ножиці з тупими кінцями - 1 од.

4.2. Рукавички медичні № 8 з поліетилену - 1 пара

4.3. Плівка (клапан) для проведення штучної вентиляції легенів - 1 од.

4.4. Сульфаціл натрію 20% -1 мл у шприц-тюбику - 2 од.

4.5. Булавки англійські - 6 од.

4.6. Портативний апарат для штучної вентиляції легенів - 1 од.

5. Інструкція про користування засобами автомобільної аптечки

6. Футляр для аптечки - 1 од.

Необхідно своєчасно поновлювати або замінювати лікарські засоби після їх використання чи закінчення терміну дії.

ЗАКОН УКРАЇНИ Про інформацію

Стаття 9. Право на інформацію

Всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Кожному громадянину забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законами України.

Стаття 31. Доступ громадян до інформації про них

Громадяни мають право: знати у період збирання інформації, які відомості про них і з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються; доступу до інформації про них, заперечувати її правильність, повноту, доречність тощо.

Державні органи та організації, органи місцевого і регіонального самоврядування, інформаційні системи яких вміщують інформацію про громадян, зобов'язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом, а також вживати заходів щодо запобігання несанкціонованому доступу до неї. У разі порушень цих вимог Закон гарантує захист громадян від завданої їм шкоди використанням такої інформації.

Забороняється доступ сторонніх осіб до відомостей про іншу особу, зібраних відповідно до чинного законодавства державними органами, організаціями і посадовими особами.

Зберігання інформації про громадян не повинно тривати довше, ніж це необхідно для законно встановленої мети.

Всі організації, які збирають інформацію про громадян, повинні до початку роботи з нею здійснити у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку державну реєстрацію відповідних баз даних.

Необхідна кількість даних про громадян, яку можна одержати законним шляхом, має бути максимально обмеженою і може використовуватися лише для законно встановленої мети.

Відмова в доступі до такої інформації, або приховування її, або незаконні збирання, використання, зберігання чи поширення можуть бути оскаржені до суду.

КОНВЕНЦИЯ О ДОРОЖНЫХ ЗНАКАХ И СИГНАЛАХ

(Вена, 8 ноября 1968 года)

Статья 6

1. Знаки устанавливаются таким образом, чтобы их легко и своевременно могли распознать водители, для которых они предназначены. Обычно они устанавливаются на стороне дороги, соответствующей направлению движения; однако они могут быть помещены или повторены над проезжей частью дороги. Любой знак, установленный на стороне дороги, соответствующей направлению движения, должен быть повторен над проезжей частью или на противоположной стороне дороги, если местные условия таковы, что этот знак может не быть вовремя замечен водителями транспортных средств, для которых он предназначен.

2. Действие каждого знака распространяется на всю ширину проезжей части открытой для движения дороги, для тех водителей, для которых он предназначен. Однако действие знака может быть ограничено одной или несколькими полосами движения, разграниченными продольной разметкой на проезжей части.

3. Когда, по мнению компетентных органов, тот или иной знак, помещенный на обочине дороги с раздельными проезжими частями, является неэффективным, он может устанавливаться на разделительной полосе, и в этом случае его можно не повторять на обочине.

4. Рекомендуется предусмотреть в национальном законодательстве, что:

a) знаки устанавливаются таким образом, чтобы не мешать движению транспортных средств по проезжей части, а знаки, установленные на обочинах, должны в возможно меньшей мере мешать движению пешеходов. Расстояние между кромкой уровня дороги с той стороны, где установлен знак, и нижним краем знака должно быть, по возможности, более или менее одинаковым для знаков одной и той же категории на одной и той же дороге;

b) размеры знаков должны быть такими, чтобы знак был хорошо виден издали и легко различим при приближении к нему; с оговоркой относительно положений подпункта «с» настоящего пункта эти размеры устанавливаются с учетом обычной скорости транспортных средств;

c) размеры предупреждающих знаков и знаков, означающих обязательное предписание, должны быть стандартизированы на территории каждой Договаривающейся Стороны. Как правило, для каждого вида сигнальных знаков устанавливается четыре категории размеров: малые, нормальные, большие и очень большие размеры. Знаки малого размера должны устанавливаться в тех случаях, когда условия не позволяют применять знаки нормального размера или когда возможно движение лишь на малой скорости. Они могут также устанавливаться для повторения предшествующего знака. Знаки большого размера должны устанавливаться на очень широких дорогах со скоростным движением. Знаки очень большого размера должны устанавливаться на дорогах со сверхскоростным движением, в частности на автомагистралях.

Статья 7

1. Рекомендуется предусмотреть в национальном законодательстве следующее: для того чтобы дорожные знаки, в частности предупреждающие знаки и знаки, означающие обязательное предписание, за исключением знаков, регламентирующих остановку или стоянку на освещенных улицах населенных пунктов, были лучше видны и могли легче читаться ночью, следует освещать их или пользоваться светоотражающими материалами или приспособлениями, при условии, что это не приводит к ослеплению пользователей дороги.

2. Ни одно положение настоящей Конвенции не воспрещает использовать для оповещения или предупреждения, относящегося только к некоторым часам или некоторым дням, знаки, которые видны лишь тогда, когда действует содержащаяся в них информация.

Статья 15. Предварительные указатели направлений

Предварительные указатели направлений устанавливаются на таком расстоянии от перекрестка, которое обеспечивает их максимальную эффективность как днем, так и ночью, с учетом условий дороги и движения и, в частности, обычной скорости транспортных средств и расстояния, с которого виден этот знак; это расстояние может не превышать 50 м (55 ярдов) в населенных пунктах, но на автомагистралях и на дорогах со скоростным движением оно должно составлять не менее 500 м (550 ярдов). Эти знаки могут повторяться. На дополнительной табличке, помещенной под знаком, может быть указано расстояние между знаком и перекрестком; это расстояние может быть указано также в нижней части самого знака. Статья 29

1. Разметка, упомянутая в ст. 26 - 28 настоящей Конвенции, может наноситься на проезжей части дороги краской или любым другим способом при условии, что он является столь же эффективным.

2. Если разметка проезжей части дороги наносится краской, она должна быть желтого или белого цвета; однако может применяться синий цвет для разметки, обозначающей места разрешенной или ограниченной стоянки. Когда на территории Договаривающейся Стороны применяются оба цвета - желтый и белый, разметка одинаковой категории должна быть одинакового цвета. При применении положений настоящего пункта термин «белый» включает оттенки «серебристый» или «светло-серый».

3. При нанесении надписей, изображений и стрел, которые включены в разметку, следует учитывать необходимость значительного увеличения их размеров в направлении движения транспортных средств ввиду того, что эти надписи, изображения и стрелы видны водителю под очень небольшим углом.

4. Рекомендуется, чтобы дорожная разметка, предназначенная для движущихся транспортных средств, была светоотражающей в тех случаях, когда этого требует интенсивность движения, и при плохой освещенности или при полном отсутствии освещения.

Статья 31. Сигнализация ремонтных работ

1. Границы участков проезжей части дороги, на которых производятся ремонтные работы, должны ясно обозначаться сигнальными знаками.

2. Когда это вызывается объемом ремонтных работ и интенсивностью движения, для обозначения границ участков проезжей части дороги, на которых производятся ремонтные работы, устанавливаются прерывистые или сплошные барьеры, окрашенные чередующимися белыми и красными, желтыми и красными, черными и белыми или черными и желтыми полосами, и, кроме того, ночью, если барьерам не приданы светоотражающие свойства, устанавливаются огни и светоотражающие приспособления. Светоотражающие приспособления и немигающие огни должны быть красного или темно-желтого цвета, а мигающие огни - темно-желтого цвета. Однако:

a) огни и приспособления могут быть белого цвета, если они видны только в одном направлении движения и обозначают границы участка на стороне, противоположной этому направлению движения;

b) огни и приспособления могут быть белого или светло-желтого цвета, если они обозначают границы участка, разделяющего оба направления движения.

НАЦІОНАЛЬНИЙ СТАНДАРТ УКРАЇНИ. ЗНАКИ ДОРОЖНІ Загальні технічні умови. Правила застосування ДСТУ 4100-2002. Чинний від 2003-01-01

1 СФЕРА ЗАСТОСУВАННЯ

Цей стандарт поширюється на дорожні знаки, призначені для інформування учасників дорожнього руху щодо умов і режимів руху на дорогах і вулицях (далі - дорогах), а також правила їх застосування на усіх дорогах, що експлуатуються та будуються. Вимоги цього стандарту є обов'язковими.

З ГРУПИ, НАЗВИ, ЗОБРАЖЕННЯ, РОЗМІРИ

3.14 Дорожні знаки повинні виготовлятися чотирьох типорозмірів: І - малого, П - середнього, Ш - великого, IV - дуже великого.

3.15 Типорозміри знаків залежно від умов застосування повинні вибиратись відповідно до таблиці 9.

5 ТЕХНІЧНІ ВИМОГИ

5.1 Знаки повинні виготовлятись у кліматичних виконаннях У і ХЛ, категорії розміщення 1 згідно з ГОСТ 15150, вимогами цього стандарту і технічними умовами, розробленими та погодженими у встановленому порядку.

5.2 Вимоги до конструкції

5.2.1 Знаки повинні виготовлятись з світлоповертальною поверхнею або внутрішнім освітленням.

Чорні і сірі елементи зображення знаків можуть не мати світлоповертального ефекту.

Тло знаків 5.47, 5.51-5.54, 5.56, 5.58.1-5.59, призначених для застосування на дорогах четвертої і нижчих категорій, допускається виконувати несвітлоповертальним. f 5.2.2 Допускається виготовляти знаки як однобічні, так і двобічні, а також розміщувати зображення знаків, за винятком знаків пріоритету, на щиті прямокутної форми з білим світлоповертальним тлом, при цьому зображення знака також повинно мати світлоповертальний ефект. Зображення знаків, на яких необхідно зосереджувати увагу водіїв, допускається розміщувати на щитах з жовтим світлоповертальним тлом.

5.2.3 Конструкція знаків з внутрішнім освітленням повинна забезпечувати легкий доступ до елементів знака, які необхідно чистити чи замінювати, і місць електричних з'єднань.

5.2.4 Всі деталі і складові частини знаків повинні бути виготовлені з антикорозійних матеріалів або мати захисне покриття. Покриття повинно відповідати вимогам ГОСТ 9.032, ГОСТ 9.401.

5.2.5 Корпус і зворотний бік знака, а також усі елементи кріплення та стояк повинні бути сірого кольору.

5.2.6 Конструкція знаків з внутрішнім освітленням повинна забезпечувати щільність з'єднань скла з корпусом, необхідну для запобігання пошкодженням від дощу інтенсивністю 5 мм/хв.

5.3 Електротехнічні вимоги

5.3.1 Для приєднання знаків з внутрішнім освітленням до живильної електромережі повинна бути передбачена клемна колодка типу Св-2~4,0/250 УЗ або СОв-2-4,0/250 УЗ згідно з вимогами ГОСТ 17557. Клемна колодка повинна бути розміщена усередині корпусу знака.

5.3.2 Опір ізоляції між струмовідними дротами, а також між ними, з'єднаними разом, і заземлювальним контактом повинен бути не менший ніж 20 МОм у холодному (знеструмленому) стані.

5.3.3 Ізоляція між струмовідними дротами, а також між ними, з'єднаними разом, і заземлювальним контактом повинна витримувати дослідну напругу 1500 В частотою 50 Гц без пробою або перекриття не менш ніж 1 хв.

5.3.4 Для внутрішньої електромережі освітлюваних знаків повинен застосовуватись мідний дріт перерізом не менш ніж 1 мм2 з ізоляцією, розрахованою на напругу не нижчу ніж 660 В змінного струму частотою 50 Гц.

5.3.5 Для заземлювання металевих неструмовідних частин знак повинен мати контактний затискач відповідно до вимог ГОСТ 10434 з умовним позначенням заземлення згідно з вимогами ГОСТ 2930. Заземлювальні дроти повинні мати маркірування або забарвленість, відмінну від забарвленості фазових дротів.

5.4 Фотометричні характеристики

5.4.1 Яскравість елементів зображення знаків з внутрішнім освітленням повинна бути:

150-300 кд/м2 - для білого кольору, 15-35 кд-м2- для червоного, 45-100 кд/м2- для жовтого,

10-20 кд/м2 - для зеленого, 7-17 кд/м2- для синього.

5.4.2 Знаки з внутрішнім освітлюванням повинні мати рівномірний розподіл яскравості на все поле зображення.

5.4.3 Питомий коефіцієнт сили світла знаків із світлоповертальною поверхнею за умови, що кут відхилення а = 20' і кут освітлювання В = 5°, повинен бути не менший ніж: 50 кд/лк-м2 - для білого кольору; 35 кд/лк-м2 - для жовтого; 20 кд/ лк-м2 - для оранжевого; 10 кд/лк-м2 - для червоного; 7 кд/лк-м2 -для зеленого; 2 кд/лк-м2 - для синього.

5.5 Колориметричні характеристики

5.5.1 Зображення знаків слід виконувати поліграфічними або іншими фарбами, які забезпечують колориметричні характеристики, наведені в таблиці 15.

5.5.2 Для знаків з внутрішнім освітлюванням координати кольоровості х, у і коефіцієнти яскравості В, які визначають в колориметричній системі МКО (Публікація Міжнародної Комісії з освітлювання № 15 (Е-1.3.1), 1971 р. Центральне бюро МКО, том 4) за джерела світла С у відповідності до вимог ГОСТ 7721, повинні відповідати таблиці 15 і рисунку 10.

10 ПРАВИЛА ЗАСТОСУВАННЯ

10.1 Загальні положення

10.1.1 Дорожні знаки повинні розташовуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатації і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо.).

Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено.

На ділянках доріг, де дорожню розмітку важко побачити (сніг, бруд тощо) або не можна відновити, повинні бути установлені відповідні за змістом дорожні знаки.

10.1.2 Встановлення чи демонтаж дорожніх знаків без узгодження з підрозділами Державтоінспекції МВС України заборонено.

10.1.3 Дорожні знаки, застосування яких було викликане причинами тимчасового характеру (дорожньоремонтні роботи, сезонні особливості руху тощо), повинні виконуватися на жовтому тлі або установлюватися на щитах жовтого кольору, розміри яких повинні перевищувати розміри знака не менше ніж на 0,1 м. Ці знаки повинні бути негайно демонтовані після усунення зазначених причин тимчасового характеру. При цьому знаки допускається закривати чохлами.

10.1.4 Дорожні знаки допускається застосовувати у випадках, не передбачених цим стандартом, якщо необхідність їхнього застосування обґрунтована конкретними умовами дорожнього руху.

10.1.5 3 дозволу Головного Управління Державтоінспекції МВС України та НДЦ БДР МВС України в експериментальному порядку допускається застосовувати дорожні знаки, не встановлені чинними стандартами і технічними умовами, зокрема керовані дорожні знаки і табло із змінною інформацією. При цьому в необхідних випадках для своєчасного інформування учасників руху на експериментальній ділянці дороги повинні бути установлені транспаранти, які б пояснювали зміст і значення експерименту, що проводиться.

10.1.6 Дозволяється експлуатація встановлених дорожніх знаків із зображенням символів відповідно до попереднього видання цього стандарту до закінчення терміну експлуатації.

10.2 Загальні вимоги

10.2.1 Знаки із світлоповертальною поверхнею повинні застосовуватись на ділянках доріг без стаціонарного освітлення, знаки з внутрішнім освітленням - на ділянках доріг із стаціонарним освітленням, увімкненим на весь темний час доби.

Знаки із світлоповертальною поверхнею допускається застосовувати на ділянках доріг із стаціонарним освітленням, якщо буде забезпечено видимість знаків з відстані не менш ніж 100 м як у світлий, так і в темний час доби.

10.2.2 В одному поперечному перетині дороги допускається встановлювати не більше як три знаки, без урахування дублюючих знаків і табличок до дорожніх знаків.

Черговість розміщення знаків різних груп на одній опорі (зверху-вниз або зліва-направо) повинна бути наступна:

- знаки пріоритету;

- попереджувальні знаки;

- наказові знаки;

- заборонні знаки;

- інформаційно-вказівні знаки;

- знаки сервісу.

У разі розміщення на одній опорі знаків однієї групи, їх розташовують відповідно до номера знака в групі.

10.2.3 Знаки, установлені на дорозі послідовно, за винятком знаків, установлених на перехресті, повинні бути розташовані поза населеними пунктами на відстані не менш ніж 50 м, а в населених пунктах - не менш ніж 25 м між поперечними перетинами дороги, в яких встановлені знаки.

10.2.4 Дорожні знаки повинні встановлюватись з пра вого боку дороги поза проїзною частиною та узбіччям (допускается установлювати на присипній бермі), на тротуарі, розділювальній смузі, газоні тощо та над дорогою, крім випадків, що спеціально обумовлені цим стандартом. На дорогах з двома і більше смугами для руху в одному напрямку знаки можуть дублюватись. Необхідність дублювання знаків визначають залежно від конкретних дорожніх умов. Дублюючі знаки повинні установлюватись на розділювальній смузі, а у разі її відсутності - над дорогою або на лівому боці дороги, якщо для руху у зустрічному напрямку є не більше ніж дві смути.

10.2.5 Відстань від краю проїзної частини, а за наявності узбіччя - від брівки земляного полотна до найближчого до неї краю знака, установленого збоку від проїзної частини, повинна становити від 0,5 до 2 м, а до краю інформаційно-вказівних знаків 5.45-5.48, 5.51, 5.53, 5.54, 5.56, 5.58.2, 5.59, 5.61.1-5.61.3-від 0,5 до 5,0 м.

10.2.6 За складних умов (біля урвищ, виступів скель, парапетів тощо) допускається установлювати знаки на узбіччях. У цьому разі відстань між краєм проїзної частини і найближчим до неї краєм знака повинна становити не менш ніж 1 м, а висота установлення має бути не менш ніж 2 м.

10.2.7 У разі відсутності огороджень бар'єрного або парапетного типу знаки, розташовані на узбіччі, а також на розділювальній смузі, повинні установлюватись на безпечних опорах (згідно з ГОСТ 25458 або ГОСТ 25459). Верхній обріз фундаменту опори знака повинен бути виконаний у рівень з поверхнею узбіччя, розділювальної смуги або присипної берми.

10.2.8 В місцях проведення робіт на проїзній частині і у разі оперативних змін у схемах організації руху тимчасові знаки на переносних опорах допускається установлювати на проїзній частині. На дорогах поза населеними пунктами тимчасові дорожні знаки допускається установлювати на опорах жовтого кольору.

10.2.9 Відстань від нижнього краю знака (без урахування попереджувальних знаків 1.31.1-1.31.6 і табличок до дорожніх знаків) до поверхні дорожнього покриття (висота установлення) крім випадків, спеціально обумовлених стандартом, повинна становити:

- від 1,5 до 2,2 м - у разі установлення збоку від дороги поза населеними пунктами, від 2,0 до 4,0 м - у населених пунктах;

- не менш ніж 0,6 м - у разі установлення на острівцях безпеки і на проїзній частині дороги;

- від 5,0 до 6,0 м - у разі розміщення над проїзною частиною; у разі розміщення знаків на прогінних конструкціях штучних споруд і за відстані від поверхні дорожнього покриття до низу прогінної конструкції споруди менш ніж 5 м, знаки не повинні виступати за їхній нижній край.

Висоту установлення знаків, розміщених збоку від дороги, визначають від поверхні дорожнього покриття на краю проїзної частини.

Якщо знаки розміщено один під одним, висоту установлення визначають за нижнім знаком.

10.2.10 Відстань між сусідніми знаками, розміщеними на одній опорі, що поширюють свою дію на ту саму проїзну частину, за винятком знаків, виконаних в одному корпусі, повинна становити від 50 до 200 мм.

10.2.11 Знаки не повинні установлюватись на відстані меншій ніж 1 м від проводів лінії високої напруги. В межах охоронної зони високовольтних ліній підвішувати знаки на тросах-розтяжках забороняється.

10.3 Попереджувальні знаки

10.3.1 Попереджувальні знаки застосовують для інформування учасників руху про характер небезпеки і розташованість небезпечної ділянки дороги, рух якою потребує вжиття заходів відповідно до попередження на знаках.

10.3.2 Поза населеними пунктами попереджувальні знаки, крім знаків 1.4.1-1.4.3, 1.29-1.31.6, повинні установлюватись на відстані від 150 до 300 м, а в населених пунктах - на відстані 50-100 м від початку небезпечної ділянки.

Якщо початок небезпечної ділянки закритий від водія крутим поворотом, переломом поздовжнього профілю, спорудою тощо, допускається установлювати попереджувальні знаки на іншій відстані, яку зазначають у цьому разі на табличці 7.1.1.

10.3.3 Якщо між попереджувальним знаком і початком небезпечної ділянки є перехрестя, за цим перехрестям допускається установлювати повторний попереджувальний знак з табличкою 7.1.1. Якщо відстань між початком небезпечної ділянки і перехрестям менша ніж 20 м, то на дорозі, що перетинається допускається установлювати відповідний знак з табличкою 7.1.3 або 7.1.4 на відстані до 50 м від перехрестя.

10.3.4 Знаки 1.8, 1.13-1.16, 1.25, 1.27, 1.28, 1.33, 1.37 повинні повторно встановлюватись поза населеними пунктами, а знаки 1.33,1.37 - і в населених пунктах. Другий знак повинен бути установлений на відстані не меншій ніж 50 м від початку небезпечної ділянки.

10.3.5 Знаки 1.1 «Небезпечний поворот праворуч» і 1.2 «Небезпечний поворот ліворуч» повинні установлюватись перед кривими в плані з радіусом меншим ніж 500 м поза населеними пунктами, і меншим ніж 150 м - у населених пунктах.

10.3.6 Знаки 1.3.1 і 1.3.2 «Декілька поворотів» повинні установлюватись перед двома і більше кривими в плані, що йдуть одна за одною, і відстань між якими менша ніж 300 м поза населеними пунктами, 100 м - у населених пунктах.

Відстань між сусідніми кривими в плані визначають між кінцем однієї і початком наступної кривої протилежного напрямку.

За наявності трьох і більше кривих у плані, що йдуть одна за одною, із знаками 1.3.1 і 1.3.2 потрібно застосовувати табличку 7.10 з зазначенням кількості кривих.

Допускається зазначати кількість поворотів і на самих знаках 1.3.1,1.3.2.

10.3.7 Знаки 1.4.1 і 1.4.2 «Напрямок повороту» повинні застосовуватись для зазначання напрямку повороту на кривих у плані малого радіуса з обмеженою оглядовістю, за якої неможливо забезпечити відстань видимості згідно з вимогами ДСТУ 3587, якщо під час наближення до кривої визначити напрямок повороту важко, і їх слід встановлювати із зовнішнього боку кривої на продовженні осі смуги (смуг), якою здійснюється рух до повороту. Протягом однієї кривої знаки допускається повторювати.

Допускається установлювати знак 1.4.1 на розділювальному острівці перехресть із круговим рухом.

Знаки 1.4.1 і 1.4.2 повинні бути установлені на висоті від 1 до 1,5 м.

На кривих у плані радіусом менше 1000 м поза населеними пунктами і менше 250 м у населених пунктах замість знаків 1.4.1,1.4.2 дозволяється застосовувати знаки, що являють собою частину знака 1.4.1, 1.4.2 {одна стрілка). В цьому разі вони повинні повторюватись вздовж кривої на відстані, зазначеній в таблиці 16, залежно від радіуса кривої.

10.3.8 Знак 1.4.3 «Напрямок повороту» повинен установлюватись на Т-подібних перехрестях і розгалуженнях доріг, якщо є небезпека їх проїзду транспортними засобами в прямому напрямку.

На Т-подібних перехрестях знак 1.4.3 слід установлювати навпроти проїзду, який не має продовження, на розгалуженнях доріг - безпосередньо за місцем, де розгалужуються проїзні частини доріг. Знак 1.4.3 повинен бути установлений на висоті від 1 до 1,5 м.

10.3.9 В місцях проведення дорожніх робіт допускається застосовувати знаки 1.4.1-1.4.3 для додаткового зазначення напрямку об'їзду ділянки, що ремонтується. Знаки в цьому разі повинні розташовуватись на огороджувальних бар'єрах.

10.3.10 Знаки 1.5.1-1.5.3 «Звуження дороги» повинні установлюватись поза населеними пунктами перед ділянками доріг, де ширина проїзної частини зменшується більше ніж на 0,5 м, а в населених пунктах - перед ділянками доріг, де ширина проїзної частини зменшується на одну смугу або більше. Поза населеними пунктами знак повинен установлюватись також перед мостами, шляхопроводами, естакадами і тунелями, якщо ширина проїзної частини в межах штучної споруди дорівнює або менша ніж на підходах до неї, а в населених пунктах - якщо ширина проїзної частини в межах штучної споруди менша, ніж на підходах до неї. Знак 1.5.2 не повинен установлюватись у місцях закінчення смуги розгону і додаткової смути на підйомі.

10.3.11 Знаки 1.6 «Крутий підйом» і 1.7 «Крутий спуск» необхідно установлювати відповідно перед підйомом або спуском, якщо довжина ділянки дороги на схилі за відповідної величини схилу більша, ніж зазначено в таблиці 17.

У тому разі, якщо підйоми та спуски ідуть один за одним, знаки 1.6 і 1.7 (без таблички 7.1.1) допускається установлювати в безпосередній близькості перед початком підйому або спуску.

Якщо ділянку підйому або спуску неможливо проглянути на всьому її протязі або її довжина перевищує 0,5 км, то із знаком 1.6 або 1.7 потрібно застосовувати табличку 7.2.1.

10.3.12 Знак 1.8 «Виїзд на набережну або берег» повинен установлюватись перед ділянками доріг, що виходять на набережну або берег будь-якого водоймища. Знак 1.8 повинен установлюватись незалежно від наявності дорожнього огородження.

10.3.13 Знак 1.9 «Тунель» повинен установлюватись перед тунелями, в яких відсутнє штучне освітлення, або на під'їздах до них звужена проїзна частина, а також перед тунелями, в'їзні портали яких через рельєф місцевості видно з відстані меншої ніж 150 м.

Якщо при в'їзді в тунель не видно його протилежного кінця, із знаком 1.9 потрібно застосовувати табличку 7.2.1.

10.3.14 Знак 1.10 «Нерівна дорога» повинен установлюватись перед ділянками доріг, що мають нерівності проїзної частини (хвилястість), напливи, випини, величина яких перевищує значення допустимі згідно з ДСТУ 3587.

10.3.15 Знак 1.11 «Пагорб» повинен установлюватись у разі наявності на ділянках доріг горбів, «горбатих» мостів чи неплавних стиковань конструкцій мостів, а також перед штучно створеними підвищеннями проїзної частини в місцях, де необхідно примусово зменшити швидкість руху.

10.3.16 Знак 1.12 «Вибоїна» повинен установлюватись у разі наявності на ділянках доріг вибоїн, просідань дорожнього покриття, величина яких перевищує значення допустимі

згідно з ДСТУ 3587.

10.3.17 Знак 1.13 «Слизька дорога» повинен установлюватись перед ділянками доріг, на яких коефіцієнт зчеплення шин із вологим покриттям проїзної частини менший допустимого згідно з ДСТУ 3587. Знак 1.13 використовують з табличкою 7.13, а на ділянках доріг із ожеледицею - з табличкою 7.12.

10.3.18 Знак 1.14 «Викидання кам'яних матеріалів» повинен установлюватись перед ділянками доріг, на яких можливе викидання гравію, щебеню тощо з-під коліс транспортних засобів.

10.3.19 Знак 1.15 «Небезпечне узбіччя» повинен установлюватись перед ділянками з небезпечним узбіччям (ремонтні роботи, можливість зруйнування узбіччя під впливом природних явищ тощо).

10.3.20 Знак 1.16 «Падіння каміння» повинен установлюватись перед ділянками дороги, на яких можливі обвали, зсуви, снігові лавини та каменепади.

10.3.21 Знак 1.17 «Боковий вітер» повинен установлюватись перед ділянками доріг, що проходять через гірські перевали, високі насипи, мости, шляхопроводи, вздовж урвищ та річок тощо, на яких можливий сильний боковий вітер, або його раптові пориви.

10.3.22 Знак 1.18 «Низьколітаючі літаки» повинен установлюватись перед ділянками доріг, що проходять поблизу аеродромів, над якими літаки або вертольоти пролітають на невеликій висоті.

10.3.23 Знак 1.19 «Перехрещення з рухом по колу» повинен установлюватись поза населеними пунктами перед кожним перехрестям, на якому установлені знаки 4.10, у населених пунктах - перед перехрестями, відстань видимості яких становить менше ніж 50 м, а також перед кожним перехрестям, на якому відсутнє стаціонарне освітлення.

10.3.24 Знак 1.20 «Перехрещення з трамвайною колією» повинен установлюватись перед перехрещенням дороги з трамвайними коліями поза перехрестям, а також перед перехрестями (площами), через які проходять трамвайні колії, якщо відстань видимості колій менша ніж 50 м.

Якщо автомобільна дорога проходить паралельно трамвайним коліям на відстані менше ніж 50 м, то знак 1.20 з табличкою 7.1.3 або 7.1.4 повинен бути установлений перед перехрещенням з дорогою, що веде в бік трамвайних колій, на відстані 50 м від перехрещення.

10.3.25 Знак 1.21 «Перехрещення рівнозначних доріг» повинен установлюватись перед перехрещенням рівних за значенням доріг, де трикутник видимості на перехресті не відповідає вимогам за значеним в ДСТУ 3587.

Знак 1.21 повинен установлюватись також перед перехрестям, на якому треба скасувати черговість проїзду, установлену раніше за допомогою знаків пріоритету чи знаками 1.22-1.23.4.

10.3.26 Знаки 1.22 «Перехрещення з другорядною дорогою», 1.23.1-1.23.4 «Прилягання другорядної дороги» повинні застосовуватись поза населеними пунктами на дорогах, позначених знаком 2.3 для попередження водіїв про перехрещення з другорядною дорогою або про її прилягання.

На знаках 1.23.1-1.23.4 зображення доріг, що прилягають, повинно відповідати реальній конфігурації перехрестя.

Знаки 1.23.3 і 1.23.4 повинні застосовуватись у тому разі, коли відстань між місцями прилягання другорядних доріг менша ніж 50 м у населених пунктах і 100 м поза населеними пунктами.

Допускається не установлювати знаки 1.23.1, 1.23.2 перед з'їздами з перехрещень доріг у різних рівнях.

Знаки 1.22-1.23.4 допускається застосовувати для позначання окремих перехресть, на яких необхідно установити черговість проїзду, яка б відрізнялась від черговості проїзду перехрестя рівнозначних доріг. Якщо на такому перехресті головна дорога змінює напрямок, то на головній дорозі перед перехрестям повинен бути установлений знак 2.3 з табличкою 7.8.

10.3.27 Знак 1.24 «Світлофорне регулювання» повинен установлюватись поза населеними пунктами перед кожним перехрестям, пішохідним переходом або ділянкою дороги, рух на яких регулює світлофор, у населених пунктах - якщо відстань видимості сигналів світлофора становить менше ніж 100 м, а також перед першим після в'їзду до населеного пункту перехрестям або пішохідним переходом із світлофорним регулюванням.

10.3.28 Знак 1.25 «Розвідний міст» повинен установлюватись перед усіма розвідними мостами.

10.3.29 Знак 1.26 «Двосторонній рух» повинен установлюватись перед ділянкою дороги (проїзної частини) з двостороннім рухом, якщо перед нею була ділянка з одностороннім рухом. Знак 1.26 повинен застосовуватись незалежно від застосування знака 5.6.

Знак 1.26 не повинен застосовуватись, якщо дорога позначена знаком 5.5, закінчується на Т-подібному перехресті, перехресті з рухом по колу або площі.

10.3.30 Знаки 1.27 «Залізничний переїзд із шлагбаумом» і 1.28 «Залізничний переїзд без шлагбаума» повинні установлюватись перед усіма залізничними переїздами: 1.27 - перед обладнаним шлагбаумом; 1.28 - перед необладнаним шлагбаумом.

Знаки 1.27 і 1.28 повинні дублюватись на дорогах з трьома і більше смугами для руху в обох напрямках, а також на дорогах з однією або двома смугами для руху в обох напрямках, якщо відстань видимості переїзду поза населеними пунктами менша ніж 300 м, а в населених пунктах - менша ніж 100 м.

Якщо автомобільна дорога перетинає переїзди, відстань між якими становить менше ніж 50 м, знаки 1.27 і 1.28 повинні установлюватись тільки перед першим переїздом, а в інших випадках - перед кожним переїздом.

Якщо автомобільна дорога проходить паралельно залізничній колії на відстані від 20 до 50 м, то на дорозі, що перетинає їх, потрібно додатково установлювати знак 1.27 або 1.28 з табличкою 7.1.1.

Якщо відстань між залізничною колією і дорогою становить менше ніж 20 м, то знаки 1.27 і 1.28 з табличкою 7.1.3 або 7.1.4 повинні бути установлені на відстані не меншій ніж 50 м перед перехрещенням з дорогою, яка веде в бік переїзду.

10.3.31 Знаки 1.29 «Одноколійна залізниця» і 1.30 «Багатоколійна залізниця» повинні установлюватись перед усіма залізничними переїздами без шлагбаума через залізницю відповідно з однією або з двома і більше коліями. У разі наявності на переїзді світлофорної сигналізації знаки 1.29 і 1.30 повинні установлюватись на одній опорі із світлофором, а у разі її відсутності - на відстані не меншій ніж 20 м від

найближчої рейки.

10.3.32 Знаки 1.31.1-1.31.6 «Наближення до залізничного переїзду» повинні установлюватись поза населеними пунктами перед кожним переїздом.

Знаки 1.31.1-1.31.3 повинні установлюватись праворуч від дороги, а знаки 1.31.4-1.31.6 - ліворуч. Знаки 1.31.1 і 1.31.4 повинні установлюватись з першим (основним та дублюючим) по ходу руху знаком 1.27 або 1.23, знаки 1.31.3 і 1.31.6 - з другим знаком 1.27 або 1.28, а знаки 1.31.2 і 1.31.5 - самостійно, на однаковій відстані між першим і другим знаком 1.27 або 1.28.

Знаки 1.31.1, 1.31.3, 1.31.4 і 1.31.6 повинні розташовуватись під знаком 1.27 або 1.28, установленим на висоті відповідно до п. 10.2.9 даного стандарту. Знаки 1.31,2 і 1.31.5 повинні установлюватись на висоті, що дорівнює висоті встановлювання знаків 1.31.1,1.31.3,1.31.4 і 1.31.6.

10.3.33 Знак 1.32 «Пішохідний перехід» поза населеними пунктами повинен установлюватись перед усіма позначеними знаками 5.35.1, 5.35.2 і (або) розміткою 1.14 нерегульованими пішохідними переходами, а в населених пунктах - перед переходами, відстань видимості яких менша ніж 150 м.

Знак 1.32 допускається не установлювати перед пішохідними переходами, розміщеними на перехрестях.

10.3.34 Знак 1.33 «Діти» повинен установлюватись перед ділянками доріг, на які є вихід з території дитячих закладів (дошкільних закладів, шкіл, дитячих таборів тощо), що прилягають безпосередньо до даної дороги.

Знак 1.33 повинен повторюватись. Перший знак повинен бути установлений на відстані 100 м, а другий - не меншій ніж 50 м від початку небезпечної ділянки. З повторним знаком повинна застосовуватись табличка 7.2.1, на якій зазначають довжину ділянки дороги, що прилягає безпосередньо до території дитячого закладу.

10.3.35 Знак 1.34 «Виїзд велосипедистів» повинен установлюватись поза перехрестями перед перехрещеннями з велосипедною доріжкою, позначеною знаками 4.12, 4.14, а також на ділянці дороги де можлива раптова поява велосипедистів та їх рух через проїзну частину.

10.3.36 Знак 1.35 «Перегін худоби» повинен установлюватись перед ділянками доріг, що пролягають вздовж ферм, відкритих загонів, пасовищ, де худоба може вийти на проїзну частину дороги, та перед місцями, де переганяють худобу дорогою.

10.3.37 Знак 1.36 «Дикі тварини» повинен установлюватись перед ділянками доріг що пролягають територією заповідників, мисливських господарств, лісових масивів тощо, якщо на них можлива поява диких тварин, і застосовуватись з табличкою 7.2.1.

10.3.38 Знак 1.37 «Дорожні роботи» повинен установлюватись перед місцями проведення будь-яких видів робіт на дорозі. За умов, коли знак неможливо установити згідно з вимогами, викладеними в пп. 10.3.2, 10.3.4, допускається установлювати другий знак 1.37 безпосередньо біля початку ділянки проведення робіт, при цьому за початок ділянки потрібно вважати перший за ходом руху напрямний або ого-роджувальний пристрій. У разі проведення короткострокових робіт, пов'язаних з профілактичним оглядом колодязів підземних інженерних мереж або прибиранням проїзної частини, допускається установлювати один знак 1.37 на пересувній опорі на відстані 10-15 м від місця проведення робіт.

На дорогах, що мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, знак 1.37 повинен застосовуватись разом із знаками 4.7, 4.8, які використовуються для позначення лінії відхилення траєкторії руху транспортних засобів у місцях проведення ремонтних робіт, знаками 5.24.1, 5.24.2 - на дорогах, що мають розділювальну смугу, і установлюватись згідно з вимогами пп. 10.3.2 і 10.3.4.

Якщо перед ділянкою дороги, де проводяться дорожні роботи, застосовано й інші знаки, то знак 1.37 повинен установлюватись першим за ходом руху, окрім випадку, коли поза населеними пунктами застосовано знак 5.56.

10.3.39 Знаки 1.10, 1.12, 1.14, 1.15, 1.37, 1.38 - тимчасові і їх установлюють на час, необхідний для проведення відповідних робіт на дорозі, і повинні мати лише жовте тло.

10.3.40 Знак 1.38 «Затори в дорожньому русі» повинен установлюватись у місцях з недостатньою пропускною спроможністю проїзної частини, де найбільш вірогідне виникнення заторів внаслідок проведення дорожніх робіт або недостатньої пропускної спроможності дороги. Знак 1.38 може застосовуватись з табличками 7.4.1-7.4.7.

10.3.41 Знак 1.39 «Інша небезпека (аварійно небезпечна ділянка)» повинен установлюватись перед небезпечними ділянками доріг у місцях, де ширина проїзної частини, радіуси заокруглень тощо не відповідають вимогам Державних будівельних норм (ДБН), а також перед місцем або ділянкою концентрації ДТП, визначених у встановленому порядку.

10.4 Знаки пріоритету

10.4.1 Знаки пріоритету застосовуються для зазначання черговості проїзду перехресть, перехрещень окремих проїзних частин, а також вузьких ділянок доріг.

10.4.2 Знак 2.1 «Дати дорогу» повинен установлюватись безпосередньо перед виїздом на дорогу, по якій знаками 2.3 або 1.22, 1.23.1-1.23.4 надано переважне право проїзду даного перехрестя, а також на початку смути розгону.

Якщо у місцях виїзду на дорогу, на якій транспортні засоби користуються переважним правом проїзду перехрестя, є смуга розгону, то знак 2.1 повинен установлюватись перед початком цієї смуги.

Допускається установлювати знак 2.1 перед виїздами на дорогу з покриттям з лісових просік, польових та інших доріг без покриття, а також у місцях виїзду на дорогу з територій гаражів, АЗС, майданчиків відпочинку тощо.

Знак 2.1 з табличкою 7.1.1 або 7.1.2 на дорогах поза населеними пунктами, за винятком доріг без покриття, повинен установлюватись попередньо на відстані 150-300 м від перехрестя якщо перед перехрестям установлено відповідно знак

2.1 або 2.2.

10.4.3 Знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» повинен установлюватись у місцях, де згідно з вимогами п. 10.4.2. може бути установлено знак 2.1, але не забезпечено видимість транспортних засобів, які наближаються дорогою, що перетинається.

Перед перехрестями, на яких головна дорога змінює напрямок, а також перехрестями зі складним плануванням, знак

2.2 повинен установлюватись з табличкою 7.8.

Знак 2.2 повинен установлюватись у місці, з якого для водія транспортного засобу, що зупинився, забезпечено видимість транспортних засобів, які рухаються дорогою, що перетинається.

Знак 2.2 допускається встановлювати перед залізничними переїздами без охорони і перед тими, які не облаштовані світлофорною сигналізацією у тому разі, коли водій, який перебуває від переїзду на розрахунковій відстані видимості дороги, бачить поїзд, що перебуває на відстані не більшій як 50 м від переїзду. Знак 2.2 допускається установлювати також у разі виконання робіт на переїзді. Знак у цьому разі установлюють на відстані 10 м до найближчої рейки.

10.4.4 Знак 2.3 «Головна дорога» повинен застосовуватись для позначення ділянки дороги, під час руху якою транспортні засоби мають переважне право проїзду перехрестя, і установлюється на початку такої ділянки дороги. У населених пунктах знак 2.3 повинен повторюватись перед кожним перехрестям, де надано переважне право проїзду перехрестя.

Перед перехрестями, на яких головна дорога проходить у прямому напрямку, а на дорозі яка перетинається, є не більше чотирьох смут, допускається установлювати знак 2.3 розміром 350 х 350 мм.

Допускається не повторювати знак 2.3 перед з'їздами з перехрещень та прилягань доріг в різних рівнях.

Перед перехрестями, на яких головна дорога змінює напрямок, а також перед перехрестями із складним плануванням, знак 2.3 повинен установлюватись з табличкою 7.8 на відстані 150-300 м від перехрестя поза населеними пунктами, 50-100 м від перехрестя - у населених пунктах.

Перед перехрестями, на яких головна дорога змінює напрямок, а також перехрестями зі складним плануванням, на головній дорозі повинен установлюватись знак 2.3 з табличкою 7.8, а на другорядній - знак 2.1 з табличкою 7.8.

10.4.5 Знаки 2.1 і 2.2 допускається застосовувати для позначення окремих перехресть, на яких необхідно установити черговість проїзду, відмінну від черговості проїзду перехрестя рівнозначних доріг.

Якщо на такому перехресті головна дорога змінює напрямок, то на головній дорозі перед перехрестям повинен бути установлений знак 2.3 з табличкою 7.8, а за перехрестям - знак 2,4 якщо на наступному перехресті ця дорога буде другорядною, або знак 2.3 - якщо буде головною.

10.4.6 На регульованих перехрестях знаки 2.1, 2.2 і 2.3 потрібно розміщувати на опорі світлофора, а якщо це неможливо - на відстані не більш ніж 5 м від опори таким чином, щоб вони в обох випадках не закривали сигнали основного світлофора.

10.4.7 Знак 2.4 «Кінець головної дороги» повинен застосовуватись для позначення кінця дороги, позначеної знаком 2.3.

Якщо дорога, позначена знаком 2.3, закінчується перед дорогою, учасникам руху по якій надано переважне право проїзду даного перехрестя, то знак 2.4 повинен бути установлений разом із знаком 2.1 або 2.2. В населених пунктах знак 2.4 допускається установлювати попередньо з табличкою 7.1.1.

10.4.8 Знак 2.5 «Перевага зустрічного руху» повинен застосовуватись, щоб заборонити в'їжджати на вузьку ділянку дороги у разі наявності на ній або на протилежному під'їзді до неї зустрічних транспортних засобів.

10.4.9 Знак 2.6 «Перевага перед зустрічним рухом» повинен застосовуватись для позначення вузької ділянки дороги, під час руху якою водій має перевагу щодо зустрічних: транспортних засобів.

10.4.10 Знаки 2.5 і 2.6 потрібно застосовувати, щоб організувати рух в місцях, де роз'їхатися зустрічним транспортним засобам неможливо або небезпечно (вузькі ділянки доріг, мости з шириною проїзної частини менше 6 м тощо), за умов інтенсивності руху, яка забезпечує саморегулювання зустрічного роз'їзду, і видимості всієї вузької ділянки дороги та протилежного в'їзду на неї з кожного кінця вузької ділянки дороги.

На ділянках доріг з поздовжнім схилом знаки 2.5 і 2.6 необхідно застосовувати таким чином, щоб перевага надавалась транспортним засобам, що рухаються вгору.

Знаки 2.5 і 2.6 повинні установлюватись безпосередньо перед вузькою ділянкою дороги з її протилежних кінців. Знак 2.5 повинен встановлюватися і попередньо з табличкою 7.1.1 на одній опорі із знаками 1.5.1-1.5.3.

10.5 Заборонні знаки

10.5.1 Заборонні знаки застосовують, щоб ввести обмеження руху або їх скасувати.

10.5.2 Заборонні знаки, окрім спеціально обумовлених даним стандартом випадків, повинні установлюватись безпосередньо перед ділянками доріг, на яких необхідно ввести відповідне обмеження.

10.5.3 Знак 3.1 «Рух заборонено» повинен застосовуватись, щоб заборонити рух усіх транспортних засобів на окремих ділянках доріг.

10.5.4 Знак 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» повинен застосовуватись, щоб заборонити рух усіх механічних транспортних засобів.

10.5.5 Знак 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено» повинен застосовуватись, щоб заборонити рух вантажних автомобілів і автопоїздів (вантажний автомобіль з причепом або напівпричепом) з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т, якщо на знаку (на зображенні вантажного автомобіля) не зазначено масу, або масою, яка перевищує зазначену на знакові, а також тракторів, самохідних машин і механізмів, щоб розвантажити найбільш напружені транспортні магістралі або окремі райони населених пунктів.

10.5.6 Знак 3.4 «Рух з причепом заборонено» повинен застосовуватись, щоб заборонити рух вантажних автомобілів і тракторів з причепами або напівпричепами будь-якого типу, а також будь-яке буксирування механічних транспортних засобів, знак 3.5 «Рух тракторів заборонено» - для заборони руху тракторів і самохідних машин, знак 3.6 «Рух мотоциклів заборонено» - для заборони руху на мотоциклах, знак 3.7 «Рух на мопедах заборонено» - для заборони руху на мопедах, знак 3.8 «Рух на велосипедах заборонено» - для заборони руху на велосипедах, знак 3.11 «Рух гужових возів (саней) заборонено» - для заборони руху гужових возів (саней), тварин під сідлом або в'юком, а також проганяти худобу.

10.5.7 Знаки 3.9 «Рух пішоходів заборонено» і 3.10 «Рух з ручними візками заборонено» повинні застосовуватись відповідно, щоб заборонити рух пішоходів і осіб, що рухаються з ручними візками на ділянках доріг, де він недопустимий (транспортні тунелі, мости, шляхопроводи, естакади, що не мають пішохідних доріжок або тротуарів, ділянки доріг, що ремонтуються тощо), і установлюватись з того боку дороги, на якому треба ввести заборону.

10.5.8 Знак 3.12 «Рух транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, заборонено» повинен застосовуватись, щоб заборонити рух транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі.

10.5.9 Знак 3.13 «Рух транспортних засобів, що перевозять вибухівку, заборонено» повинен застосовуватись для заборони руху транспортних засобів, що перевозять вибухонебезпечні вантажі.

10.5.10 Знак 3.14 «Рух транспортних засобів, що перевозять речовини, які забруднюють воду, заборонено» повинен застосовуватись для заборони руху транспортних засобів, що перевозять речовини, які забруднюють воду в місцях, де є броди, льодові переправи через водні перешкоди.

10.5.11 Знаки 3.1-3.8, 3.11-3.14 повинні установлюватись на кожному в'їзді на ділянку дороги або територію, де заборонено рух відповідних видів транспортних засобів, при цьому перед боковими виїздами на дорогу знаки 3.1-3.8, 3.11-3.14 повинні застосовуватись з однією з табличок 7.3.1-7.3.3.

10.5.12 Знаки 3.12-3.14 з табличкою 7.1.1 повинні установлюватись безпосередньо перед початком ділянки дороги, перевезення відповідних вантажів якою заборонено (центральна частина міста, житлові масиви і т. ін.).

10.5.13 Знак 3.15 «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує ...т, заборонено» повинен застосовуватись, щоб заборонити рух транспортних засобів через штучні споруди (мости, шляхопроводи тощо) з обмеженою несучою спроможністю, в тому числі тягачів з причепами або напівпричепами, загальна фактична маса яких (включаючи масу пасажирів і вантажу) перевищує зазначену на знаку.

На знаку повинна зазначатись допустима маса, що встановлена виходячи з фактичної несучої спроможності штучної споруди, визначеної за результатами спеціальних обстежень і випробувань.

10.5.14 Знак 3.16 «Рух транспортних засобів, навантаження на вісь яких перевищує ...т, заборонено» повинен застосовуватись, щоб заборонити рух транспортних засобів, у яких фактичне навантаження на будь-яку вісь більше від зазначеного на знаку. На знаку 3.16 повинно бути зазначено допустиме навантаження на вісь, яке визначають виходячи з фактичної несучої спроможності штучної споруди або дорожнього одягу.

10.5.15 Знак 3.17 «Рух транспортних засобів, ширина яких перевищує ...м, заборонено» повинен застосовуватись, щоб заборонити рух транспортних засобів, габаритна ширина яких з вантажем або без нього більша від зазначеної на знаку.

Ширина, зазначена на знаку 3.17, повинна бути менша за фактичну на 0,2 м. Знак 3.17 допускається повторно установлювати безпосередньо на прогоні або опорі штучної споруди.

10.5.16 Знак 3.18 «Рух транспортних засобів, висота яких перевищує ...м, заборонено» повинен застосовуватись, щоб заборонити рух транспортних засобів, габаритна висота яких з вантажем або без нього більша від зазначеної на знаку, якщо відстань від поверхні дорожнього покриття до низу прогінної будови штучної споруди, лінії електропередачі тощо, дорівнює або менша ніж 5 м.

Висота, яку зазначають на знаку 3.18, повинна бути менша від фактичної на 0,2-0,4 м, зокрема для шляхопроводів, якими проходить автомобільна дорога або залізниця, відповідно на 0,3 або 0,4 м. Різницю між фактичною і зазначеною висотою допускається збільшувати залежно від рівності дорожнього покриття.

Знак 3.18 допускається повторно установлювати на прогоні штучної споруди, а у разі наявності перед ним габаритних воріт - на воротах.

10.5.17 Знак 3.19 «Рух транспортних засобів, довжина яких перевищує ...м, заборонено» повинен застосовуватись, щоб заборонити рух транспортних засобів (автопоїздів), габаритна довжина яких з вантажем або без нього більша від зазначеної на знаку, на ділянках доріг, де рух або роз'їзд із зустрічними транспортними засобами ускладнений (ділянки доріг з вузькою проїзною частиною, тісною забудовою, крутими поворотами тощо).

10.5.18 У разі встановлення одного із знаків 3.15-3.19 на ділянці дороги поміж перехрестями, на початку ділянки (на найближчому чи одному з ближніх перехресть), повинен бути встановлений такий самий знак з табличкою 7.1.1 та зазначено напрямок об'їзду ділянки, на якій введено обмеження.

10.5.19 Знак 3.20 «Рух транспортних засобів без дотримання дистанції ...м, заборонено» повинен застосовуватись у випадках, коли необхідно забезпечити між транспортними засобами, що рухаються, дистанцію не меншу від зазначеної на знаку (на мостах, шляхопроводах з великими прогонами обмеженої вантажопідйомності, льодових переправах, у тунелях тощо).

10.5.20 Знак 3.21 «В'їзд заборонено» повинен застосовуватись, щоб заборонити в'їзд усіх транспортних засобів у випадках, коли треба:

- запобігти зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом, при цьому на дорогах з декількома проїзними частинами, відокремленими одна від одної бульваром або підійнятою розділювапьною смугою, знак 3.21 допускається установлювати для кожної проїзної частини з одностороннім рухом;

- запобігти виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8;

- організувати відокремлений в'їзд і виїзд на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, АЗС тощо;

- заборонити в'їзд на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватись разом з табличкою 7.9.

У разі установлення знака 3.21 на ділянці дороги між перехрестями, на початку ділянки повинен бути установлений попередній знак 3.21 з табличкою 7.1.1.

Не допускається застосовувати знак 3.21 з табличками 7.3.1-7.3.3, 7.5.1-7.5.8.

10.5.21 Знаки 3.22 «Поворот праворуч заборонено» і 3.23 «Поворот ліворуч заборонено» повинні застосовуватись, щоб заборонити поворот на найближчому перетині проїзних частин у випадках, коли потрібний порядок руху неможливо забезпечити за допомогою знаків 4.1-4.6 або 5.16, 5.18.

10.5.22 Знак 3.24 «Розворот заборонено» повинен застосовуватись, щоб заборонити розворот на перехрестях, де цей маневр важко виконати або він створює небезпеку для руху інших транспортних засобів.

Знак 3.24 не повинен застосовуватись для заборони розвороту в розривах розділювальних смуг на ділянках доріг між перехрестями.

10.5.23 На дорогах з двома і більше смугами для руху в даному напрямку дублюючі знаки 3.23 і 3.24 повинні установлюватись над лівою з смуг, якими транспорт рухається у напрямку перехрестя, на дорогах з розділювальною смугою - на розділювальній смузі. На дорогах без розділювальної смуги, де для зустрічного руху є не більше ніж дві смуги, допускається встановлення дублюючого знака з лівого боку дороги. >

10.5.24 Знаки 3.25 «Обгін заборонено» і 3.27 «Обгін вантажним автомобілям заборонено» повинні застосовуватись для заборони обгону всіх транспортних засобів відповідно всіма транспортними засобами або вантажними автомобілями, дозволена максимальна маса яких перевищує 3,5 т.

Знаки 3.25 і 3.27 повинні застосовуватись на дорогах з однією смугою для руху в одному напрямку, якщо залежно від інтенсивності руху, ширини, стану проїзної частини створюється підвищена небезпека зустрічних зіткнень, при цьому знаки належить застосовувати з однією з табличок 7.4.4-7.4.7, а також разом з розміткою 1.1 згідно ДСТУ 2587.

Знак 3.25 застосовується, у разі потреби, на ділянках доріг з обмеженою видимістю. Мінімальну відстань видимості залежно від швидкості руху наведено в таблиці 18.

Примітка 1. Для доріг, що будуються, повинна прийматись швидкість, яка відповідає 70 % розрахункової швидкості, а для доріг, що експлуатуються

- швидкість, яку на даній ділянці не перевищують 85 % транспортних засобів. Примітка 2. За відстань видимості вважають відстань, на якій з висоти 1,2 м (рівень очей водія легкового автомобіля) можна побачити предмет,

розташований на висоті 1,2 м над рівнем проїзної частини.

10.5.25 Знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» повинен застосовуватись, щоб заборонити рух всіх транспортних засобів з більшою швидкістю, ніж зазначено на знаку, у разі потреби введення на ділянці дороги іншої максимальної швидкості, ніж на попередній ділянці.

На дорогах мінімальна межа обмеження швидкості не повинна бути нижче ніж 40 км/год, крім випадків, коли обмеження вводиться на ділянках із слизьким покриттям (ожеледиця, сніговий накат).

У разі обмеження швидкості руху на небезпечних ділянках дороги (населені пункти, небезпечні повороти, ділянки з обмеженою видимістю, місця звуження дороги тощо) зона дії знака повинна визначатись довжиною небезпечної ділянки.

Оскільки зона дії знаку 3.29 поширюється до перехрестя, то в разі потреби обмежити швидкість руху на небезпечній ділянці за перехрестям, треба повторно встановити знак 3.29.

Якщо обмеження максимальної швидкості, що його вводять на даній ділянці дороги, більш ніж на 20 км/год змінює її значення проти дозволеної швидкості руху на попередній ділянці, то треба використовувати ступінчасте обмеження швидкості з кроком не більше ніж 20 км/год послідовним встановленням знаків 3.29, розміщених один від одного на відстані від 100 до 150 м.

Ступінчасте обмеження швидкості не повинно застосовуватись перед населеними пунктами, позначеними знаком 5.45, якщо видимість знаку становить більше 150 м.

Знак 3.29 слід установлювати з табличкою 7.4.4, що зазначає час його дії, якщо обмеження вводять на визначені години, наприклад, біля шкіл, заводських прохідних і т. ін.

Величину допустимої швидкості руху в населених пунктах слід установлювати залежно від їх довжини, відстані від краю проїзної частини до лінії забудови, інтенсивності пішохідного руху. Цю залежність наведено в таблиці 19.

Обмеження швидкості руху на спусках доцільно вводити, якщо спуск закінчується кривою в плані малого радіуса, мостом з шириною проїзної частини, що дорівнює або менша від ширини проїзної частини дороги і т.ін. У разі визначення На прямих горизонтальних ділянках дороги перед малими мостами з однією смугою руху в кожному напрямку максимально допустиму швидкість слід визначати для всього транспортного потоку відповідно до таблиці 21.

10.5.26 Знак 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» повинен застосовуватись у тому разі, коли швидкість треба обмежити на якійсь території (зона відпочинку, парк, автодром і т. ін., де немає чітко визначених Доріг).

10.5.26 Знаки 3.26 «Кінець заборони обгону», 3.28 «Кінець заборони обгону вантажним автомобілям», 3.30 «Кінець обмеження максимальної швидкості», 3.32 «Кінець зони обмеження максимальної швидкості» і 3.42 «Кінець усіх заборон і обмежень» повинні застосовуватись для позначення кінця зони дії знаків 3.25, 3.27, 3.29 і 3.31, якщо немає потреби поширювати цю зону дії до найближчого за ходом руху перехрестя або до кінця населеного пункту.

На дорогах з однією, двома або трьома смутами для руху в обох напрямках знаки 3.26, 3.28, 3.30, 3.32 і 3.42 допускається розташовувати тільки з лівого боку дороги на зворотному боці знаків 3.25, 3.27, 3.29 і 3.31, призначених для водіїв транспортних засобів, які рухаються в зустрічному напрямку.

10.5.28 Знак 3.33 «Подачу звукового сигналу заборонено» повинен застосовуватись, щоб заборонити користування звуковими сигналами поза населеними пунктами.

10.5.29 Знак 3.34 «Зупинку заборонено» повинен застосовуватись, щоб заборонити зупинки транспортних засобів і установлюється з того боку дороги, на якому вводиться заборона.

На ділянках доріг з кількістю смуг для руху в одному напрямку не менше двох знак 3.34 «Зупинку заборонено» повинен застосовуватись там, де, залежно від інтенсивності руху

Знак 3.34 слід встановлювати з обох боків дороги у місцях перетину її повітряними лініями електропередачі напругою 330 кВ і більше на відстані не менше 10 м від межі охоронної зони цих ліній.

10.5.30 Знаки 3.35 «Стоянку заборонено», 3.36 «Стоянку заборонено в непарні числа місяця» і 3.37 «Стоянку заборонено в парні числа місяця» повинні застосовуватись, щоб заборонити стоянку транспортних засобів, відповідно, в усі дні, у непарні чи парні числа місяця і установлювати з того боку дороги, на якому вводять заборону.

У населених пунктах дорожні знаки 3.34-3.37 повинні застосовуватись з табличками 7.2.2-7.2.6, 7.4.1-7.4.7,7.5.1-7.5.6,7.18.

У разі одночасного застосування з обох боків проїзної частини знаків 3.36 і 3.37 час переміщення транспортних засобів з одного боку дороги на інший встановлюється з 19 год 00 хв

до 24 год 00 хв.

У випадках, коли необхідно заборонити зупинку або стоянку вздовж одного боку площі, фасаду будинку тощо, і знаки 3.34-3.37 не можуть бути установлені так, щоб усі водії були поінформовані про введену заборону, допускається установлювати ці знаки разом з однією з табличок 7.2.5 чи 7.2.6 або з обома табличками одночасно навпроти в'їзду на площу, під'їзду до будинку тощо, лицьовою частиною в бік водіїв транспортних засобів, що під'їжджають.

Якщо немає потреби поширювати дію знаків 3.34-3.37 до найближчого за ходом руху перехрестя, то в кінці зони дії цих знаків установлюють відповідні знаки з табличкою 7.2.3, а посередині - з табличкою 7.2.4 (чому віддають перевагу), або застосовують табличку 7.2.2 у разі зони дії знаків до 100 м.

Допускається застосовувати знак 3.34 разом з розміткою 1.4, а знак 3.35 з розміткою 1.10 за ДСТУ 2587, у цьому разі зону дії знаків визначає довжина лінії розмітки.

10.5.31 Знак 3.38 «Зона обмеженої стоянки» повинен застосовуватись за наявності чітко виявленої зони (окрема територія, площа тощо), на якій тривалість стоянки обмежена, незалежно від того, чи ще платна стоянка чи безплатна. У нижній частині знака або на додаткових табличках 7.4.1-7.4.7, 7.19 вказують дні і години доби, протягом яких діють обмеження, а також його умови. В кінці зони повинен бути установлений знак 3.39 «Кінець зони обмеженої стоянки».

10.5.32 Знак 3.40 «Митниця» повинен застосовуватись, Щоб заборонити транспортним засобам проїзд без зупинки біля митниці і установлюватись безпосередньо перед в'їздом на територію митниці.

10.5.33 Знак 3.41 «Контроль» повинен застосовуватись, щоб заборонити транспортним засобам проїзд без зупинки біля контрольного пункту і установлюватись у місці, де повинен зупинитись транспортний засіб. Допускається установлювати знак 3.41 на спеціальних карантинних постах.

10.5.34 Знак 3.42 «Кінець усіх заборон і обмежень» повинен застосовуватись, щоб позначити кінець зони дії одночасно декількох із знаків: 3.20, 3.25, 3.27, 3.29, 3.31, 3.33-3.38.

10.5.35 Знак 3.43 «Небезпека» повинен застосовуватись, щоб заборонити рух транспортних засобів у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, аварією, проявом стихійного лиха чи іншою небезпекою для руху (зсув ґрунту, падіння каміння, сильний снігопад, повінь тощо).

10.5.36 Дія знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37 поширюється від місця установлення до найближчого перехрестя за знаком, а в населеному пункті у разі відсутності перехресть - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) польових, лісових та інших доріг без покриття, перед якими не встановлені знаки пріоритету.

Зазначені знаки повинні бути повторно установлені після закінчення населеного пункту або безпосередньо за перехрестям у разі необхідності збереження обмежень, введених знаком, установленим відповідно до перехрестя або кінця населеного пункту. У разі необхідності зону дії знаків допускається зменшувати:

- для знаків 3.20, 3.33 - застосуванням таблички 7.2.1;

- для знаків 3.25, 3.27 і 3.29 - установленням у кінці зони їх дії відповідно знаків 3.26, 3.28 і 3.30 або використанням таблички 7.2.1 (якщо зона дії не перевищує 100 м). Зону дії знака 3.29 допускається зменшувати установленням знака 3.29 з іншим значенням максимальної швидкості руху;

- для знаків 3.34-3.37 - установленням в кінці зони їх дії повторних знаків 3.34-3.37 з табличкою 7.2.3 (чому віддають перевагу).

10.6 Наказові знаки

10.6.1 Наказові знаки застосовують для введення необхідних режимів руху.

10.6.2 Знаки 4.1 «Рух прямо», 4.2 «Рух праворуч», 4.3 «Рух ліворуч», 4.4 «Рух прямо або праворуч», 4.5 «Рух прямо або ліворуч», 4.6 «Рух праворуч або ліворуч» повинні застосовуватись, щоб дозволити рух на найближчому перехрещенні проїзних частин у напрямках, зазначених стрілками на знаку, а знаки 4.3, 4.5 і 4.6 - і розвороту.

Дія знаків 4.1-4.6 не поширюється на транспортні засоби, що рухаються за установленими для них маршрутами.

Якщо для регулювання руху на перехресті можуть бути використані як наказові знаки 4.3 чи 4.5, так і заборонний знак 3.22, належить застосовувати наказові знаки.

10.6.3 На дорогах з двома і більше смугами для руху в даному напрямку знаки 4.1, 4.3,4.5 повинні установлюватись також над лівою з смуг, якими транспорт рухається в бік перехрестя. При цьому на дорогах з розділювальною смугою допускається установлювати знаки на розділювальніи смузі, а на дорогах без розділювальної смуги, якщо кількість смуг для зустрічного руху не більша ніж дві, - з лівого боку дороги.

10.6.4 Знак 4.1 слід застосовувати також, щоб заборонити розвороти у розривах розділювальної смуги на ділянках доріг між перехрестями, при цьому знак належить установлювати тільки на розділювальній смузі.

У разі необхідності знак 4.1 допускається застосовувати для дублювання розмітки 1.1 і 1.3, нанесеної для розділювання зустрічних потоків транспортних засобів, при цьому знак 4.1 повинен установлюватись безпосередньо на початку ділянки дороги. Дія знака в цьому разі поширюється до найближчого перехрестя.

10.6.5 Знаки 4.7 «Об'їзд перешкоди з правого боку», 4.8 «Об'їзд перешкоди з лівого боку», 4.9 «Об'їзд перешкоди з правого або лівого боку» повинні застосовуватись, щоб зазначити, що об'їзд острівців безпеки і різноманітних перешкод, що знаходяться на проїзній частині, дозволяється з боку (боків), зазначеного стрілкою (стрілками) на знаках.

У разі встановлення знаків 4.7-4.9 на стійках допускається під знаком встановлювати щити розміром 350 х 700 мм та нанесеною на них розміткою 2.3.

В місцях проведення ремонтних робіт знаки 4.7 і 4.8 допускається застосовувати для позначення лінії відхилення траєкторії руху транспортних засобів від перешкоди, яка повинна бути утворена не менше ніж п'ятьма знаками, при цьому нахил лінії до осі дороги повинен бути не менший ніж 1:10, 1:20, 1:50, якщо дозволена швидкість руху 40, 60 і більше 60 км/год відповідно.

10.6.6 Знак 4.10 «Круговий рух» повинен застосовуватись, щоб дозволити рух тільки у зазначеному стрілками напрямку, якщо організовано круговий рух транспортних засобів на перехресті (площі). Знак повинен установлюватись на кожному в'їзді на перехрестя (площу) з рухом по колу.

10.6.7 Знак 4.11 «Рух легкових автомобілів» повинен застосовуватись, щоб дозволити рух тільки легкових автомобілів, маршрутних транспортних засобів, що рухаються за установленими маршрутами, мотоциклів, автобусів, а також вантажних автомобілів, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3,5 т.

Дія знака не поширюється на інші транспортні засоби, які обслуговують підприємства, розташовані в позначеній зоні, а також на транспортні засоби, що належать громадянам, які мешкають або працюють у цій зоні. Такі транспортні засоби повинні в'їжджати в позначену зону і виїжджати з неї за найкоротшими маршрутами.

Знак 4.11 повинен установлюватись на кожному виїзді на дорогу, рух якою дозволяється тільки зазначених транспортних засобів, при цьому перед боковими виїздами знаки повинні бути доповнені табличками 7.3.1-7.3.3.

10.6.8 Знак 4.12 «Доріжка для велосипедистів» повинен застосовуватись, щоб позначати доріжки, рухатися якими дозволено тільки на велосипедах і мопедах.

Якщо смугу, призначену для руху велосипедистів, відокремлено від основної проїзної частини розміткою 1.1 за ДСТУ 2587, знак 4.12 у поєднанні з табличкою 7.9 повинен бути розташований над смугою. Якщо смугу відокремлено від основної проїзної частини бордюром або бар'єром, знак допускається установлювати праворуч від смуги.

Знак 4.12 повинен повторюватись після кожного перетину велосипедної доріжки з дорогою.

10.6.9 Знак 4.13 «Доріжка для пішоходів» повинен застосовуватись для позначення доріжок, призначених тільки для руху пішоходів, а також для позначення пішохідних зон або ділянок доріг, виділених для руху тільки пішоходів.

Знак 4.13 повинен повторюватись після кожного перетину пішохідної доріжки з дорогою.

10.6.10 Знак 4.14 «Доріжка для пішоходів і велосипедистів» повинен застосовуватись для позначення доріжки, призначеної для двох категорій учасників дорожнього руху (пішоходів і велосипедистів).

У цьому разі рух інших учасників руху забороняється. Знак 4.14 установлюється на початку доріжки і дублюється після кожного перехрестя.

10.6.11 Знак 4.15 «Доріжка для вершників» зазначає, що доріжку, на початку якої він установлений, призначено для вершників. Вершники повинні користуватися цією доріжкою, якщо вона проходить вздовж проїзної частини дороги. Знак 4.15 повинен дублюватись після кожного перехрестя.

10.6.12 Знак 4,16 «Обмеження мінімальної швидкості» повинен застосовуватись для зазначення того, що на дорозі або окремій смузі проїзної частини, наприклад, на затяжних підйомах, рух дозволяється тільки із зазначеною або більшою швидкістю.

10.6.13 Знак 4.17 «Кінець обмеження мінімальної швидкості» повинен застосовуватись для позначення кінця зони дії знака 4.16. 10.7 Інформаційно-вказівні знаки

10.7.1 Інформаційно-вказівні знаки застосовують для інформування учасників руху про особливості режиму руху або про розташування на шляху прямування населених пунктів та інших об'єктів.

10.7.2 Знак 5.1 «Автомагістраль» повинен застосовуватись для позначення доріг, на яких встановлено відповідні режими руху згідно з Правилами дорожнього руху. Знак 5.1 повинен установлюватись на початку автомагістралі.

Знак 5.1 повинен установлюватись з табличкою 7.1.1 перед найближчим до початку автомагістралі місцем для розвороту або перехрестям; з табличкою 7.1.3 або 7.1.4 - перед з'їздами на автомагістраль. Знак 5.1 допускається повторювати після виїзду на автомагістраль.

10.7.3 Знак 5.2 «Кінець автомагістралі» повинен застосовуватись для позначення кінця автомагістралі. Знак 5.2 повинен установлюватись у кінці автомагістралі і на початку з'їздів з неї, а також попередньо з табличкою 7.1.1 на відстані 400 і 1000 м від кінця автомагістралі.

10.7.4 Знак 5.3 «Дорога для автомобілів» повинен застосовуватись для позначення дороги, призначеної тільки для руху автомобілів, автобусів та мотоциклів, і установлюватись на початку дороги.

Знак 5.3 повинен установлюватись:

- з табличкою 7.1.1 - перед найближчим до початку цієї дороги місцем для розвороту або перехрестям;

- з табличкою 7.1.3 або 7.1.4 - перед виїздами на неї;

- з однією з табличок 7.3.1-7.3.3 - перед перетином з дорогою, позначеною знаком 5.3. У цьому разі, якщо перед перехрестям є знак 2.1 або 2.2, знак 5.3 з відповідною табличкою повинен установлюватись разом з ним.

10.7.5 Знак 5.4 «Кінець дороги для автомобілів» повинен застосовуватись для позначення кінця дороги, позначеної знаком 5.3.

10.7.6 Знак 5.5 «Дорога з одностороннім рухом» повинен застосовуватись для позначення дороги або відокремленої проїзної частини, по всій ширині якої транспортні засоби рухаються в одному напрямку.

Знак 5.5 повинен установлюватись на початку дороги або відокремленої проїзної частини з одностороннім рухом і повторюватись після перехресть.

Знак 5.5 допускається не установлювати на початку проїзної частини з одностороннім рухом, відокремленої від проїзної частини з зустрічним рухом розділювальною смугою. Також допускається не установлювати знак 5.5 на з'їздах розв'язок на різних рівнях, з одностороннім рухом.

10.7.7 Знак 5.6 «Кінець дороги з одностороннім рухом» повинен застосовуватись для зазначення кінця дороги або проїзної частини, позначеної знаком 5.5. Знак 5.6 допускається установлювати попередньо з табличкою 7.1.1.

10.7.8 Знаки 5.7.1 і 5.7.2 «Виїзд на дорогу з одностороннім рухом» повинні застосовуватись для позначення виїзду на проїзну частину дороги з однобічним рухом і установлюватись перед усіма боковими виїздами на неї.

Якщо біля виїзду на дорогу на одній опорі установлюють декілька різних знаків, то знаки 5.7.1 і 5.7.2 повинні розміщуватись над іншими знаками.

10.7.9 Знак 5.8 «Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів» повинен застосовуватись для позначення дороги, де рух транспортних засобів, що рухаються за установленими маршрутами, здійснюється спеціально виділеною смугою назустріч загальному потоку транспортних засобів. Знак повинен установлюватись на початку дороги над проїзною частиною або з обох боків дороги; знак повинен повторюватись після перехресть протягом усієї ділянки дороги, що має цю смугу.

10.7.10 Знак 5.9 «Кінець дороги із смугою для руху маршрутних транспортних засобів» повинен застосовуватись для

позначення кінця дії знака 5.8.

10.7.11 Знаки 5.10.1 і 5.10.2 «Виїзд на дорогу із смугою для руху маршрутних транспортних засобів» повинні застосовуватись для позначення виїзду на дорогу, де рух транспортних засобів, що рухаються встановленими маршрутами, здійснюється спеціально виділеною смугою назустріч загальному потоку транспортних засобів, і установлюються перед

всіма боковими виїздами на дорогу.

10.7.12 Знак 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» повинен застосовуватись для позначення смуги, призначеної для руху тільки транспортних засобів, що рухаються за установленими маршрутами, якщо рух такою смугою здійснюється попутно загальному потоку транспортних засобів. Знак 5.11 повинен установлюватись над позначеною смугою. Допускається встановлювати знак 5.11 праворуч від дороги, якщо він позначає праву смуту.

Знак повинен повторюватись після кожного перехрестя протягом усієї ділянки дороги, де рух маршрутних транспортних засобів організовано відокремленою смугою.

10.7.13 Знак 5.12 «Кінець смуги для руху маршрутних транспортних засобів» повинен застосовуватись для позначення кінця смуги, позначеної знаком 5.11.

10.7.14 Знак 5.13 «Дорога з реверсивним рухом» повинен застосовуватись для позначення доріг, де за допомогою реверсивних світлофорів або знаків 5.17.1, 5.17.2, 5.19 із змінним зображенням можна регулювати рух транспортних засобів по окремих смугах проїзної частини, і установлюватись на початку дороги. Допускається повторювати знак після перехресть із складним плануванням.

10.7.15 Знак 5.14 «Кінець дороги з реверсивним рухом» повинен застосовуватись для позначення кінця дороги, позначеної знаком 5.13.

10.7.16 Знак 5.15 «Виїзд на дорогу з реверсивним рухом» повинен застосовуватись для позначення виїзду на дорогу, позначену знаком 5.13, і установлюватись на всіх бокових виїздах.

10.7.17 Знаки 5.16 «Напрямки руху по смугах», 5.18 «Напрямок руху по смузі» повинні застосовуватись для зазначення кількості смуг і дозволених напрямків руху кожною з них на перехресті, де потрібно забезпечити використання смуг відповідно до інтенсивності руху транспортних засобів за різними напрямками.

Зображені стрілками на знаках 5.16, 5.18 напрямки руху повинні чітко відображати дозволені напрямки руху по смугам відповідно до конкретної схеми організації дорожнього руху.

Дія знаків 5.16, 5.18, установлених перед перехрестям, поширюється на перехрестя, якщо знаки 5.16, 5.18, установлені на перехресті, не дають інших вказівок.

Знаки повинні установлюватись над проїзною частиною дороги так, щоб водії мали змогу своєчасно здійснити необхідні перестроювання. Кожний знак 5.18 повинен розміщуватись над серединою смуги, для якої його призначено.

На дорогах, що мають перед перехрестям більше ніж три смуги для руху в один бік, знаки 5.16, 5.18 повинні бути установлені і попередньо: у населених пунктах на відстані 50-100 м, поза ними - на відстані 150-300 м. На інших дорогах у разі необхідності знаки 5.16, 5.18 допускається установлювати попередньо на такій самій відстані.

Поза населеними пунктами на дорогах, що мають перед перехрестям не більше ніж три, а в населених пунктах - не більше ніж дві смути для руху в один бік, знак 5.16 допускається установлювати праворуч від дороги, при цьому повинен бути установлений і попередній знак 5.16. За наявності знаків 5.16, 5.18 знаки 4.1-4.6 застосовувати не слід.

10.7.18 Знаки 5,17.1, 5.17.2 «Напрямок руху по смутах», 5.19 «Використання смуги руху» повинні застосовуватись для зазначення напрямків руху кожною з смуг і установлюватись за кожним перехрестям протягом усієї ділянки дороги, розділеної на смуги.

Знаки 5.17.1 і 5.17.2 з відповідною кількістю стрілок повинні застосовуватись на ділянках доріг, що мають непарну кількість смуг.

Знак 5.19 із зображенням знака, що забороняє (дозволяє) рух одного з видів транспортних засобів, повинен застосовуватись щоб заборонити (дозволити) рух зазначених транспортних засобів відповідною смугою.

Допускається застосовувати багатопозиційні знаки 5.17.1, 5.17.21, 5.19 із змінною інформацією, щоб організувати реверсивний рух, знаки в цьому разі повинні установлюватись за кожним перехрестям протягом всієї ділянки дороги.

10.7.19 Знаки 5.20.1, 5.20.2 «Початок додаткової смуги руху» повинні застосовуватись для позначення початку додаткової смуги на підйомі або смуги гальмування на перехрещенні в одному або різних рівнях і установлюються безпосередньо перед початком відгону такої смуги.

Знак 5.20.2 із зображенням знака 4.16 повинен застосовуватись у випадках, коли необхідно установити мінімально допустиму швидкість на лівій смузі, що веде на підйом.

Як мінімально допустиму швидкість на знаку зазначають швидкість, яку перевищує 50 % транспортних засобів, що рухаються на підйом. Швидкість вимірюють у кінці підйому, отриману величину округлюють у менший бік до значення, кратного 10.

10.7.20 Знак 5.20.3 «Початок додаткової смути руху» повинен застосовуватись для позначення смуги гальмування, призначеної для повороту ліворуч або розвороту.

10.7.21 Знак 5.21.1 «Кінець додаткової смуги руху» повинен застосовуватись для позначення кінця додаткової смуги на підйомі або смуги розгону на перетині в одному або різних рівнях і установлюватись на відстані 50 м від кінця смуги.

10.7.22 Знак 5.21.2 «Кінець додаткової смуги руху» повинен застосовуватись для позначення кінця смути, призначеної для руху в даному напрямку, у цьому разі знак повинен установлюватись біля початку перехідної лінії розмітки.

10.7.23 Знак 5.22 «Прилягання смуги для розгону транспортних засобів» повинен застосовуватись для інформування учасників руху про наявність спереду за ходом руху прилягання смуги для розгону транспортних засобів.

Знак 5.22 повинен установлюватись поза населеними пунктами за 150-300 м до початку смуги розгону.

На розв'язках знак 5.22 установлюватись не повинен.

10.7.24 Знак 5.23 «Прилягання додаткової смуги руху з правого боку» повинен застосовуватись для інформування учасників руху про прилягання до дороги смуги, якою транспорт рухається в тому самому напрямку. Знак 5.23 повинен установлюватись за 150-300 м до початку додаткової* смуги.

10.7.25 Знаки 5.24.1 і 5.24.2 «Зміна напрямку руху на дорозі з розділювальною смугою» повинні застосовуватись на дорогах з розділювальною смугою відповідно для зазначення напрямку об'їзду закритої для руху ділянки проїзної частини і напрямку руху для повернення на праву проїзну частину.

Знак 5.24.1 з табличкою 7.1.1 установлюють з обох боків проїзної частини на відстані 50 - 100 м, а поза населеними пунктами, крім того, і за 300 м від розриву в розділювальній смузі, по якому здійснюється переїзд на проїзну частину, призначену для руху в зустрічному напрямку.

Знак 5.24.2 з табличкою 7.1.1 установлюють з обох боків проїзної частини на відстані 50-100 м до розриву в розділювальній смузі, по якому здійснюється переїзд на праву проїзну частину.

10.7.26 Знак 5.25 «Смуга руху для аварійної зупинки» застосовується для зазначення смути руху для аварійної зупинки (на гірських перевалах, крутих спусках тощо) у разі відмови у роботі гальмової системи. Знак 5.25 установлюється за 50-300 м до початку смуги аварійного гальмування.

10.7.27 Знаки 5.26 «Місце для розвороту» і 5.27 «Зона для розвороту» повинні застосовуватись для позначення розривів у розділювальній смузі, де дозволяється розворот, а на дорогах без розділювальної смуги - місць, де можна безпечно виконати розворот.

Знаки 5.26 і 5.27 установлюються безпосередньо в місцях, призначених для розвороту, а попередні знаки на відстані 50-150 м у населених пунктах і 150-300 м поза ними.

10.7.28 Знаки 5.28.1 і 5.28.2 «Напрямок руху для вантажних автомобілів» повинні застосовуватись для зазначення рекомендованого маршруту руху вантажним автомобілям, самохідним машинам і механізмам.

Стрілка, що її наносять на знаках 5.28.1 і 5.28.2 повинна точно і зрозуміло вказувати на рекомендований напрямок руху для вантажних автомобілів.

Протягом об'їзного маршруту руху знаки 5.28.1 і 5.28.2 повинні установлюватись перед кожним перехрестям. Знаки 5.28.1 і 5.28.2 допускається установлювати попередньо за 100-150 м до перехрестя, де починається маршрут.

10.7.29 Знаки 5.29.1-5.29.3 «Тупик» повинні застосовуватись для позначення доріг, що не мають наскрізного проїзду.

Знак 5.29.1 повинен установлюватись на початку дороги, знаки 5.29.2 і 5.29.3 - перед перетином із зазначеною дорогою. Знаки 5.29.1 - 5.29.3 не повинні застосовуватись як попередні, якщо в подальшому рух дорогою заборонено знаком 3.1 або 3.21.

10.7.30 Знак 5.30 «Рекомендована швидкість» повинен застосовуватись для зазначення швидкості, з якою рекомендується рух на даній ділянці дороги, і установлюватись на початку ділянки, при цьому зона дії знака поширюється до найближчого перехрестя.

Допускається застосування багатопозиційних знаків 5.30 із змінною інформацією.

10.7.31 Знаки 5.31 «Житлова зона» і 5.32 «Кінець житлової зони» повинні застосовуватись для позначення початку і кінця житлової зони, на території якої діють особливі умови руху, визначені ПДР.

Знак 5.31 повинен установлюватись з правого боку всіх доріг, що ведуть до житлової зони, знак 5.32 - на виїзді з житлової зони. Допускається розміщувати знак 5.32 на зворотному боці знака 5.31. Не повинні позначатись знаками 5.31 і 5.32 території подвір'їв житлових будинків.

10.7*32 Знаки 5.33 «Пішохідна зона» і 5.34 «Кінець пішохідної зони» повинні застосовуватись для позначення початку і кінця пішохідної зони, на території якої проїзд транспортних засобів заборонено (історичні місця, центральні частини міст тощо).

Знак 5.33 повинен установлюватись з правого боку дороги або над дорогою на початку зони, знак 5.34 - в кінці зони.

10.7.33 Знаки 5.35.1 і 5.35.2 «Пішохідний перехід» повинні застосовуватись для позначення місць, призначених для організованого переходу пішоходів через проїзну частину, якщо інтенсивність руху автотранспорту перевищує 300 авт/ год в обох напрямках та більше 100 пішоходів перетинають проїзну частину хоча б в одну годину будь-якого дня тижня.

Знак 5.35.1 повинен установлюватись праворуч від дороги, знак 5.35.2 - ліворуч. На дорогах з розділювальною смугою, де кожна з проїзних частин має дві і більше смут руху, знак 5.2 повинен установлюватись ліворуч від кожної з проїзних частин на розділювальній смузі.

У разі відсутності на переході розмітки 1.14.1-1.14.3 знаки 5.35.1 і 5.35.2 повинні бути установлені так, щоб знак 5.35.1 містився відносно транспортних засобів, що наближаються до переходу, на ближній межі переходу, а знак 5.35.2 - на дальній.

Ширина нерозміченого пішохідного переходу, що міститься між поперечними перетинами дороги, де встановлені знаки 5.35.1 і 5.35.2, повинна визначатись залежно від інтенсивності пішохідного потоку з розрахунку 1 м на 500 піш/год, але становити не менш ніж 4 м.

Знак 5.35.2 допускається розташовувати на зворотному боці знака 5.35.1, призначеного для водіїв зустрічного напрямку.

На регульованих перехрестях, зокрема і на тих, які позначено дорожньою розміткою 1.14.3 і світлофорну сигналізацію не переводять у режим жовтого миготіння, знаки 5.35.1 і 5.35.2 можна не встановлювати.

На нерегульованих перехрестях з нерозміченими пішохідними переходами за умови, що внутрішня межа переходу співпаде з краєм проїзної частини, знаки 5.35.1 і 5.35.2 допускається установлювати тільки на зовнішніх межах переходу.

10.7.34 Знаки 5.36.1, 5.36.2 «Підземний пішохідний перехід» і 5.37.1, 5.37.2 «Надземний пішохідний перехід» повинні використовуватись для позначення відповідно підземних та надземних пішохідних переходів і установлюватись зображенням назустріч рухові основних пішохідних потоків біля сходів пішохідних тунелів, мостів і шляхопроводів.

10.7.35 Знак 5.38 «Місце для стоянки» повинен застосовуватись для позначення в населених пунктах місць, а поза ними - майданчиків, спеціально відведених для стоянки транспортних засобів.

10.7.36 Знаки 5.39 «Зона стоянки» і 5.40 «Кінець зони стоянки» повинні застосовуватись для позначення початку і кінця зони, де дозволяється стоянка на проїзній частині або проїзній частині та тротуарі.

Знак 5.39 з однією з табличок 7.6.1-7.6.5 повинен застосовуватись для позначення способу поставлення автомобіля.

10.7.37 Знаки 5.41 «Місце зупинки автобуса», 5.42 «Місце зупинки трамвая» і 5.43 «Місце зупинки тролейбуса» повинні застосовуватись для позначення зупинкових пунктів відповідних видів транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами.

Знаки 5.41-5.43 встановлюються на ближньому за напрямком руху транспортних засобів краю зупинкового пункту.

Якщо знаки 5.41-5.43 установлюються на павільйоні, то їх належить розташовувати над краєм павільйону, повернутим у бік транспортних засобів, що наближаються до нього. Якщо знаки, у разі наявності павільйону, установлюють на самостійній опорі, то опора повинна міститися на рівні ближнього за напрямком руху краю павільйону, а знак - повернутий у бік транспортних засобів, що наближаються до нього.

Поза населеними пунктами знаки повинні установлюватись на висоті, визначеній для знаків даної дороги.

10.7.38 Знак 5.44 «Місце зупинки таксі» застосовується для позначення стоянок легкових таксі.

10.7.39 Знаки 5.45 «Початок населеного пункту» і 5.46 «Кінець населеного пункту» повинні застосовуватись для позначення населеного пункту (відповідно початку та кінця), в якому діють спеціальні вимоги, що регулюють порядок руху в населених пунктах, і установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.

На дорогах з однією, двома або трьома смугами для руху в обох напрямках знак 5.46 допускається розміщувати ліворуч, на зворотному боці знака 5.45, призначеного для зустрічного руху.

10.7.40 Знаки 5.47 «Початок населеного пункту» і 5.48 «Кінець населеного пункту» повинні застосовуватись для позначення початку та кінця населеного пункту, в якому на дорозі, де встановлені ці знаки, не діють вимоги Правил дорожнього руху, які регулюють порядок руху у населених пунктах.

На дорогах з однією, двома або трьома смугами для руху в обох напрямках знак 5.48 допускається розміщувати ліворуч, на зворотному боці знака 5.47, призначеного для водіїв транспортних засобів, що рухаються у зустрічному напрямку.

10.7.41 Знак 5.49 «Покажчик загальних обмежень швидкості» повинен застосовуватись для інформування водіїв про загальні обмеження швидкості на території України. Знак 5.49 повинен установлюватись перед в'їздом на територію держави.

10.7.42 Знак 5.50 «Можливість використання дороги» повинен застосовуватись для інформування водіїв про можливість руху гірською дорогою, зокрема, під час переїзду через перевал, назву якого подають у верхній частині знака. Таблички 1, 2 і 3 - змінні. Табличка 1 червоного кольору з написом «Закрито» забороняє рух, зеленого з написом «Відкрито» - дозволяє. Таблички 2 і 3 білого кольору, написи і позначки на них - чорного. Коли проїзд відкрито, на табличці 2 і 3 - не повинно бути вказівок. Коли проїзд закрито, на табличці 3 зазначається населений пункт, до якого дорогу відкрито, а на табличці 2 роблять напис «Відкрито до...».

Знак 5.50 повинен установлюватись на початку ділянки дороги, що веде до перевалу, або на початку якої можна обрати інший маршрут чи прийняти інше рішення щодо руху в напрямку перевалу.

10.7.43 Знак 5.51 «Попередній покажчик напрямків» повинен застосовуватись для зазначення не більш ніж трьох напрямків руху до населених пунктів або інших об'єктів, а знак 5.52 «Попередній покажчик напрямку» - для зазначення одного напрямку.

Знак 5.51 повинен застосовуватись також для позначення схеми маршрутів об'їзду ділянок доріг, на яких установлено один із заборонних знаків 3.15-3.19. На знаку повинна бути нанесена схема маршруту об'їзду аналогічно знаку 5.56 та зображення відповідного заборонного знака.

10.7.44 Знак 5.51 повинен установлюватись на відстані 300 м від перехрестя або початку смуги гальмування поза населеними пунктами і за 50 м - у населених пунктах. На автомагістралях повинен бути установлений попередній знак на відстані 800 м від перехрестя або початку смуги гальмування.

Допускається установлювати знак над проїзною частиною.

На знаку можуть бути нанесені зображення знаків 3.2-3.8, 3.11-3.20, 3.29, 3.31, 5.1, 5.3, 5.28.1- 5.30, 5.61.1, 6.1-6.24, символи аеропорту, спортивні піктограми, логотипи, логознаки і т. ін. У нижній частині знака 5.51 зазначають відстань від місця розміщення знака до перехрестя або початку смуги гальмування.

10.7.45 Знак 5.52 повинен застосовуватись на дорогах з двома і більше смугами для руху в одному напрямку.

Знак 5.52 повинен установлюватись над проїзною частиною дороги безпосередньо перед початком смуги гальмування, а у разі її відсутності - на відстані 150 м від перехрестя поза населеними пунктами і 50 м - у населених пунктах.

На дорогах з двома або трьома смутами для руху в обох напрямках застосування знака 5.52 допускається на ділянках доріг, де установити знак 5.51 складно (високі насипи, глибокі виямки, наявність будівель, зелених насаджень), а також перед перехрестями, де для ліво- і правоповоротного потоку відведено самостійні смути. В цьому разі знак 5.52 належить установлювати на відстані 300 м від перехрестя або початку смуги гальмування поза населеними пунктами і за 50 м - у населених пунктах, а на автомагістралях, крім того, і на відстані 800 м від перехрестя чи початку смуги гальмування.

10.7.46 Знаки 5.53 «Покажчик напрямку», 5.54 «Покажчик напрямків» повинні застосовуватись для зазначення напрямку руху до населених пунктів або інших об'єктів.

Знаки 5.53, 5.54 повинні установлюватись безпосередньо перед перехрестям або з'їздом з дороги. Якщо дорога має не більше ніж дві смуги для руху в обох напрямках, допускається установлювати знаки 5.53 і 5.54 ліворуч від дороги, а у разі наявності розділювальної смуги - і на ній.

В населених пунктах допускається застосовувати знак 5.54 як попередній покажчик напрямків (замість знаків 5.51, 5.52), який установлюється відповідно до вимог, викладених у п. 10.7.44.

На знаках 5.53, 5.54 можуть бути зазначені відстані до позначених на них об'єктів (км), нанесені зображення знаків 3.2-3.8, 3.11-3.20, 3.29, 3.31, 5.1, 5.3, 5.28.1-5.30, 6.1-6.24, символи аеропорту, спортивні піктограми, логотипи, логознаки і т. ін.

10.7.47 Написи на знаках 5.51-5.54 можуть бути продубльовані латинськими літерами на дорогах, якими проходять маршрути, позначені знаком 5.61.1 з зеленим тлом.

10.7.48 Знак 5.55 «Схема руху» повинен застосовуватись у разі необхідності зазначити маршрут руху, якщо на перехресті рух в окремих напрямках заборонено, або зазначити дозволені напрямки руху на перехресті із складним плануванням.

Схема руху зображена на знаку 5.55 повинна відповідати реальному плануванню перехресть.

Знак повинен установлюватись безпосередньо перед перехрестям. Допускається установлювати попередній знак у населених пунктах на відстані від 50 до 100 м, а поза населеними пунктами - за 150-300 м від перехрестя.

10.7.49 Знак 5.56 «Схема об'їзду» повинен застосовуватись для зазначення маршруту об'їзду ділянки дороги, що тимчасово закрита для руху.

Знак повинен установлюватись поза населеними пунктами на відстані від 150 до 300 м, а в населених пунктах - за 50-100 м від початку об'їзду.

10.7.50 Знаки 5.57.1 і 5.57.2 «Напрямок об'їзду» повинні застосовуватись для зазначення напрямку об'їзду ділянки дороги, що тимчасово закрита для руху.

Знаки 5.57.1 і 5.57.2 належить установлювати перед кожним перехрестям, де змінюється напрямок маршруту.

Стрілка, що наноситься на знаках 5.57.1 і 5.57.2 повинна точно і зрозуміло вказувати на рекомендований напрямок об'їзду.

10.7.51 Знаки 5.58.1 і 5.58.2 «Назва об'єкта» повинні застосовуватись для позначення об'єктів на маршруті, окрім назви населених пунктів, та установлюватись безпосередньо перед об'єктом (вулиця, річка, озеро, перевал, визначне місце тощо). Знак 5.58.1 позначає об'єкти у населених пунктах, знак 5.58.2 -на всіх інших дорогах та дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47.

10.7.52 Знак 5.59 «Покажчик відстаней» повинен застосовуватись для зазначення відстаней до населених пунктів, що розташовані на маршруті, та установлюватись на виїздах з міст та інших великих населених пунктів, після розв'язок на різних рівнях, складних перехресть на одному рівні, а на ділянках доріг між ними - не рідше ніж через 40 км.

На дорогах з однією, двома або трьома смугами для руху в обох напрямках знак 5.59 допускається розміщувати ліворуч, на зворотному боці знака 5.51.

Якщо написи на знаку 5.59 необхідно продублювати латинськими літерами, слід установлювати дублюючий знак 5.59 з написами латинськими літерами через 50 м від першого знака.

10.7.53 Знак 5.60 «Кілометровий знак» повинен застосовуватись для позначення відстані від початку дороги (населеного пункту, державного кордону, місця прилягання до іншої дороги або від іншого об'єкту згідно з паспортом дороги) до місця установлення знака. Допускається установлювати на одній опорі два знаки 5.60, розміщені зворотнім боком один до одного.

На дорогах без розділювальної смуги з чотирма і менше смугами руху двобічні знаки 5.60 повинні установлюватись тільки з одного боку дороги.

На дорогах з розділювальною смугою знаки 5.60 належить установлювати посередині смути або з правого боку дороги для кожного напрямку руху.

10.7.54 Знаки 5.61.1 -5.61.3 «Номер маршруту» повинні застосовуватись для зазначення номера дороги (маршруту), затвердженого у встановленому порядку. Знаки 5.61.1 повинні установлюватись на початку дороги і повторюватись через кожні 15-20 км, а знаки 5.61.2, 5.61.3 - перед перехрестям.

10.7.55 Знак 5.62 «Місце зупинки» повинен застосовуватись для зазначення місця зупинки транспортних засобів під час заборонного сигналу світлофора (регулювальника), а також на нерегульованих залізничних переїздах.

Знак належить установлювати праворуч від дороги або над проїзною частиною.

Якщо знак застосовується самостійно (без розмітки 1.12), то відстань від знака до світлофора, шлагбауму повинна дорівнювати 5 м, а до ближньої рейки -10 м.

Допускається застосовувати знак для дублювання розмітки 1.12, нанесеної відповідно до вимог ДСТУ 2587.

10.9 Таблички до дорожніх знаків

10.9.1 Таблички до дорожніх знаків застосовують для уточнення, обмеження дії інших дорожніх знаків. Таблички повинні застосовуватись тільки разом із знаками. Розташовуватись вони повинні безпосередньо під знаком, за винятком табличок 7.2.2-7.2.4, 7.8.

З одним знаком, за винятком знака 5.38, допускається застосовувати не більше ніж дві таблички.

10.9.2 Табличку 7.1.1 «Відстань до об'єкта» потрібно застосовувати з попереджувальними знаками, якщо початок небезпечної ділянки міститься на іншій відстані, ніж зазначена у п. 10.3.2, а також з іншими попередньо встановленими знаками, за винятком знаків 5.16, 5.18, 5.20.1-5.20.3, 5.28.1, 5.28.2, 5.56 і знаків сервісу.

10.9.3 Табличка 7.1.2 «Відстань до об'єкта» повинна застосовуватись тільки із знаком 2.1, який установлено поза населеними пунктами, якщо перед перехрестям установлено знак 2.2.

10.9.4 Таблички 7.1.3 і 7.1.4 «Відстань до об'єкта» повинні застосовуватись з попереджувальними знаками в місцях повороту в бік небезпечних ділянок дороги, а також із знаками 5.1, 5.3, 5.38 - в місцях повороту до зазначених об'єктів.

10.9.5 Табличка 7.2.1 «Зона дії» повинна застосовуватись:

- з попереджувальними знаками 1.3.1, 1.3.2, 1.6, 1.7, 1.9, 1.10, 1.13-1.18, 1.33, 1.36, 1.37, 1.39 для зазначення довжини небезпечної ділянки, але, якщо знак установлюється повторно, табличку потрібно установлювати під повторним знаком;

- із заборонними знаками 3.20, 3.25, 3.27, 3.33 для зазначення зони дії знаків. Зона дії знаків, зазначена на табличці, не повинна сягати далі зони, передбаченої п. 10.5.36;

- з інформаційно-вказівним знаком 5.30, крім випадку, коли його застосовано з попереджувальним знаком, якщо дія знаків не поширюється до найближчого перехрестя.

10.9.6 Таблички 7.2.2-7.2.6 «Зона дії» повинні застосовуватись тільки із знаками 3.34-3.37, а також 5.41 і 5.43 (тільки табличка 7.2.2);

табличка 7.2.2 - для зазначення зони дії знака, якщо вона не поширюється до найближчого перехрестя, а також для зазначення довжини одного або декількох, розміщених один за одним зупинкових майданчиків, позначених знаками 5.41, 5.43;

табличка 7.2.3 - для зазначення кінця зони дії знака;

табличка 7.2.4 - для інформування водіїв про те, що вони перебувають у зоні дії знаків 3.34- 3.37;

таблички 7.2.5 і 7.2.6 - для зазначення зони дії знака, праворуч і (або) ліворуч від нього, якщо зупинка або стоянка забороняється вздовж одного боку площі, фасаду будинку тощо.

У разі розміщення знаків на стояках таблички 7.2.2-7.2.4 повинні розміщуватись під знаком.

У разі розміщення знаків на консольних опорах або над проїзною частиною, узбіччям або тротуаром таблички повинні розміщуватись збоку від знака (праворуч або ліворуч) таким чином, щоб знак містився ближче до середини проїзної частини.

10.9.7 Таблички 7.3.1-7.3.3 «Напрямок дії» повинні застосовуватись із знаками 3.1-3.8, 3.11-3.14, 4.11-4.15, 5.3, 5.31, 5.33, що установлюються безпосередньо перед перехрестям для зазначення їх дії на перехрещуваній дорозі.

Допускається застосування табличок 7.3.1 і 7.3.2 із знаком 5.38, щоб зазначати розташованість стоянкового майданчика відносно дороги, якщо він віддалений від краю проїзної частини не більше ніж на 10 м.

10.9.8 Таблички 7.4.1-7.4.3 повинні застосовуватись, щоб зазначити дні тижня, протягом яких діє знак: 7.4.1 - суботні, недільні та святкові дні, 7.4.2 - робочі дні, 7.4.3 - період часу,

який охоплює декілька днів.

Табличка 7.4.4 «Час дії» повинна застосовуватись для того, щоб зазначити час доби, протягом якого діє знак.

Таблички 7.4.5-7.4.7 «Час дії» повинні застосовуватись для того, щоб зазначити дні тижня і час доби, протягом яких діє знак.

10.9.9 Таблички 7.5.1-7.5.8 «Вид транспортного засобу» повинні застосовуватись, щоб зазначити вид транспортного засобу, на який поширюється дія знака.

Табличка 7.5.1 поширює дію знака на вантажні автомобілі, у тому числі і з причепом, з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т, 7.5.3 - на легкові автомобілі, а також вантажні автомобілі з дозволеною максимальною масою до 3,5 т, 7.5.8 -на автомобілі, що перевозять небезпечні вантажі.

10.9.10 Таблички 7.6.1-7.6.5 «Спосіб поставлення транспортного засобу на стоянку» повинні застосовуватись із знаком 5.39, щоб зазначити спосіб поставлення транспортних засобів на стоянці біля тротуару і на ньому.

Табличка 7.6.1 зазначає, що всі транспортні засоби повинні бути поставлені на стоянку на проїзній частині вздовж тротуару. Таблички 7.6.2-7.6.5 зазначають спосіб ставлення легкових автомобілів та мотоциклів на стоянці.

У населених пунктах, де стоянка дозволена з лівого боку вулиці, можна застосовувати таблички 7.6.1-7.6.5 із дзеркальним зображенням символів.

10.9.11 Табличка 7.7 «Стоянка з непрацюючим двигуном» повинна застосовуватись із знаками 5.38 або 5.39 для заборони стоянки транспортних засобів з працюючим двигуном.

10.9.12 Табличка 7.8 «Напрямок головної дороги» повинна застосовуватись із знаками 2.1-2.3, щоб зазначити напрямок головної дороги на перехресті, де вона змінює свій напрямок.

У разі розміщення знаків на стояках табличка повинна розташовуватись під знаком. У разі розміщення знаків на консольних опорах або над проїзною частиною, узбіччям або тротуаром табличка повинна розташовуватись праворуч від знака.

10.9.13 Табличка 7.9 «Смуга руху» повинна застосовуватись для зазначення смуги, на яку поширюється дія знака або світлофора, у цьому разі знак повинен розташовуватись над смугою руху.

10.9.14 Табличка 7.10 «Кількість поворотів» повинна застосовуватись із знаками 1.3.1 або 1.3.2, якщо кількість кривих у плані три і більше. На табличці потрібно зазначати кількість кривих у плані.

10.9.15 Табличка 7.11 «Поромна переправа» повинна застосовуватись із знаком 1.8 і інформувати про наближення до поромної переправи.

10.9.16 Табличка 7.12 «Ожеледиця» повинна застосовуватись із знаками 1.13, 1.38, 1.39, 3.1-3.4, 3.6-3.14, 3.25, 3.27, 3.29, 3.31 і зазначає, що дія знака поширюється тільки на той час, коли проїзна частина слизька.

10.9.17 Табличка 7.12 «Вологе покриття» повинна застосовуватись із знаками 1.13, 1.38, 1.39, 3.1- 3.4, 3.6-3.14, 3.25, 3.27, 3.29, 3.31 для зазначення того, що дія знака поширюється тільки на той час, коли покриття проїзної частини вологе.

10.9.18 Табличка 7.14 «Платні послуги» повинна застосовуватись із знаками 5.38 або 5.39 для позначення стоянкових майданчиків, розташованих за межами проїзної частини, а також для позначення спеціально збудованих «карманів» для стоянки транспортних засобів на проїзній частині дороги, на яких беруть платню за стоянку, а також із знаками 6.6, 6.7, 6.11, 6.23, де послуги надаються тільки за плату.

10.9.19 Табличка 7.15 «Місце для огляду автомобілів» повинна застосовуватись із знаками 5.38 і 6.15 для позначення стоянкових майданчиків, на яких є естакада або оглядова канава.

10.9.20 Табличка 7.16 «Сліпі пішоходи» повинна застосовуватись із знаками 1.32, 5.35.1, 5.35.2, а також транспортними світлофорами для попередження про те, що пішохідним переходом користуються сліпі пішоходи.

10.9.21 Табличка 7.17 «Інваліди» повинна застосовуватись із знаком 5.38 і зазначає стоянковий майданчик (або спеціально відведену його частину), відведений для стоянки транспортних засобів, якими керують інваліди.

10.9.22 Табличка 7.18 «Крім інвалідів» повинна застосовуватись для зазначення того, що дія знаків 3.1, 3.34-3.38 не поширюється на транспортні засоби, якими керують інваліди.

10.9.23 Табличка 7.19 «Обмеження тривалості стоянки» повинна застосовуватись із знаками 5.38, 5.39 для того, щоб зазначити максимально допустиму тривалість перебування транспортних засобів на стоянці.

10.9.24 Табличка 7.20 «Діє від...» повинна застосовуватись разом з дорожніми знаками 3.1-3.25, 3.27, 3.29, 3.31, 3.33-3.38, 3.40, 3.41, 4.1-4.6, 4.10, 4.12-4.15 (стосовно смуг руху), 4.16, 5.1, 5.3, 5.5, 5.7, 5.8, 5.10, 5.11, 5.13, 5.15-5.19, 5.31, 5.33, 5.45 для зазначення часу (день, місяць, рік), з якого починає діяти дорожній знак (за винятком тимчасових), який встановлено там, де його раніше не було.

Табличка повинна установлюватись одночасно із знаком не пізніше ніж за 14 діб до початку чинності знака і зніматись не раніше ніж за 14 діб після того, як знак став чинним. Встановлення та демонтаж таблички в проекті (схемі) організації дорожнього руху не відображаються.

ДЕРЖАВНИЙ СТАНДАРТ УКРАЇНИ Розмітка дорожня. Технічні вимоги. Методи контролю.Правила застосування. ДСТУ 2587-94 Чинний від 01.01.95

Стандарт поширюється на розмітку доріг, що споруджуються та експлуатуються, незалежно від їх відомчої приналежності і установлює форму, колір, розміри, технічні вимоги, норми видимості та правила застосування розмітки на вулицях і дорогах (в подальшому - дорогах) України.

Стандарт повністю відповідає вимогам Конвенції про дорожні знаки і сигнали (Відень, 1968 р.) та протоколу про розмітку доріг (1973 р.) до Європейської Угоди, що доповнює цю Конвенцію.

У стандарт включено світло- і кольоротехнічні параметри і загальні вимоги та методи контролю дорожньої розмітки, виконаної із звичайних матеріалів та матеріалів, що мають світлоповертальні властивості, призначеної для застосування на міжнародних автомобільних дорогах відповідно до вимог СТ СЕВ 5864.

Вимоги цього стандарту є обов'язковими.

1. Загальні вимоги

1.1. Характеристика розмітки

1.1.1. Дорожньою розміткою (далі - розмітка) слід вважати лінії, написи та інші позначення на проїзній частині (з удосконаленим покриттям), бордюрах, елементах дорожніх споруд, обстановки вулиць і доріг, що застосовуються самостійно і у поєднанні з дорожніми знаками або світлофорами.

1.1.2. Установлено дві групи дорожньої розмітки: горизонтальна і вертикальна. Кожному виду розмітки надається номер, що складається з арабських цифр. Перше число - номер групи, до якої належить розмітка (1 - горизонтальна, 2 - вертикальна); друге - порядковий номер розмітки в групі; третє -різновид розмітки.

До горизонтальної розмітки (табл. 1) належать лінії, написи, стріли та інші позначення. Вона поділяється на поздовжню (1.1-1.11), поперечну (1.12-1.15) та інші види розмітки (1.16-1.23) і наноситься на поверхню проїзної частини доріг з удосконаленим покриттям.

До вертикальної розмітки (табл. 2) належать лінії (смуги) і позначення, що наносяться на торцеві поверхні дорожніх споруд та інженерне обладнання автомобільних доріг, а також світлоповертальні елементи, що закріплюються на цих поверхнях.

Вертикальна розмітка являє собою сполучення чорного і білого кольорів (червоного з жовтим (білим) - для світлоповертачів).

1.1.3. Номери, форма, колір, розміри та призначення кожного виду розмітки наведено в табл. 1, 2 та в додатках 1 (рис. 1-14) і 2 (рис. 1-18).

Приклади застосування окремих видів розмітки, розміри стріл, букв і цифр наведено в додатку 1 (рис. 1-14).

Примітка. Під швидкістю руху слід вважати для доріг і вулиць, що заново споруджуються, величини, які відповідають 0,7 від розрахункової швидкості, а для тих, які знаходяться в експлуатації, - швидкість, яку на даній ділянці не перевищує 85 % транспортних засобів, але не менше ніж установлено Правилами дорожнього руху.

1.1.4 Основне призначення дорожньої розмітки - забезпечення візуальної орієнтації учасників дорожнього руху у разі вибору траєкторії, напрямку і режимів руху в різних дорожніх умовах.

Видимість розмітки повинна відповідати вимогам розділу 2 цього стандарту.

1.2. Технічні вимоги

1.2.1 Розмітка повинна виконуватись фарбами, термопластичними масами або іншими зносостійкими матеріалами з урахуванням геометричних розмірів, наведених у додатку 1.

1.2.2 Розмітка, що виконана термопластичними масами, не повинна виступати над проїзною частиною більше ніж на 3 мм.

1.2.3. Поверхня горизонтальної розмітки, що виконується з термопластичних мас або інших довговічних матеріалів, повинна мати у вологому стані коефіцієнт зчеплення не менше ніж 0,45.

1.2.4. На дорогах державного значення горизонтальна розмітка повинна бути світлоповертальною, а на інших - переважно світлоповертальною.

1.2.5. Розмітка виконується білим, жовтим і чорним колюрами.

1.2.6. У разі повторного нанесення розмітки не повинні залишатись видимі сліди старої розмітки.

1.2.7. Світлоповертальні елементи, що застосовуються разом із розміткою 2.4-2.6 (табл. 2), повинні бути праворуч за напрямком руху червоного кольору, а ліворуч - білого. Площина світлоповертального елемента повинна бути перпендикулярною до напрямку погляду водія (допускається відхилення в бік проїзної частини не більше ніж на 30°С). Площа світлоповертальної поверхні елемента повинна бути не менше ніж 0,004 м2.

1.2.8. Координати колірності X і У точок перетину граничних ліній колірних областей дорожньої розмітки, що нанесена на покриття проїзної частини міжнародних автомобільних доріг, які позначено в колометричній системі МКО (публікація Міжнародної Комісії по освітленню № 15 (Е-1.3.1), 1971 р. Центральне бюро МКО, том 4) за джерела світла С і геометрії вимірювання 45°/0°, повинні відповідати вимогам, наведеним у табл. З і на рис. 1.

1.2.9. Коефіцієнт яскравості дорожньої розмітки, що наноситься на покриття проїзної частини міжнародних автомобільних доріг, повинен відповідати значенням, наведеним у таблиці 4.

1.2.10. Питомий коефіцієнт сили світла дорожньої розмітки, що наноситься на покриття проїзної частини міжнародних автомобільних доріг, виконаної із світлоповертальних матеріалів, за кута спостереження і кута освітлення повинен відповідати значенням, наведеним у табл. 5.

1.3. Методи контролю

1.3.1. Контроль світло- і кольоротехнічних характеристик слід проводити за температури повітря 25±10°С, відносної вологості 45-80 % і атмосферного тиску 84-107 кПа (630-800 мм рт. ст.).

1.3.2. Вимірювання координат колірності X, Y і коефіцієнта яскравості дорожньої розмітки 2 (рис. 2) проводять за допомогою спектрофотометра або колориметра 1 у разі розташування джерела світла С під кутом 45°С, а вимірювального приладу - перпендикулярно до поверхні розмітки.

1 - спектрофотометр або колориметр; 2 - дорожня розмітка; С - джерело світла

Допускається контроль кольору дорожньої розмітки проводити методом візуального порівняння з еталонними зразками, затвердженими в установленому порядку, за денного світла і спостереження в напрямку, перпендикулярному поверхні розмітки.

1.3.3. Питомий коефіцієнт сили світла контролюють фотометричним методом.

Для вимірювань освітлювач 1 із стандартним джерелом світла типу А, фотоприймач 2, скоригований під спектральну чутливість фотометричного спостерігача за системою МКО, і зразок дорожньої розмітки 3, виконаної із світлоповертального матеріалу, установлюють відповідно до схеми, наведеної на рис. 3.

Визначення величини питомого коефіцієнта сили світла проводять шляхом порівняння показань фотоприймача у разі послідовного установлення еталона і випробного зразка.

1.3.4. Світлоповертальний ефект (п. 1.2.4) перевіряється візуально.

1 - освітлювач; 2 - фотоприймач; 3 - зразок дорожньої розмітки чи еталона;

2. Видимість розмітки і вертикальної розміток для різних швидкостей руху вдень на-

2.1. Вимоги щодо норм видимості розмітки ведено в табл. 6, у темну пору доби - в табл. 7, у сутінки - в

2.1.1. Нормативні значення відстані видимості горизонтальної і вертикальної розміток для різних швидкостей руху вдень наведено в табл..6, у темну пору доби – в табл..7, у сутніки – в табл. 8.

Примітки:

1. Ранкові сутінки - півгодинний період часу до сходу сонця.

2. Вечірні сутінки - півгодинний період часу після заходу сонця.

2.1.2. нормативне значення відстані видимості розмітки для конкретних ділянок доріг не може перевищувати геометричної (фактичної) відстані видимості поверхні дороги для горизонтальної розмітки чи відстані видимості відповідних елементів дорожніх споруд і інженерного обладнання автомобільних доріг для вертикальної розмітки.

2.2. Вказівки щодо забезпечення видимості розмітки

2.2.1. Для збільшення відстані видимості горизонтальної розмітки на сухих чистих покриттях потрібно наносити розмітку з максимально допустимими розмірами елементів, які наведено в табл. 1, 2 цього стандарту.

2.2.2. Контраст яскравості горизонтальної розмітки і дорожнього покриття, а також білих і чорних елементів вертикальної розмітки повинен бути максимально можливим.

Еталонні зразки повинні відповідати зразкам, наведеним у табл. 9.

2.2.3. Для збільшення відстані видимості горизонтальної розмітки в темну пору доби, на ділянках доріг, що не мають стаціонарного електричного освітлення, до розміткових матеріалів потрібно додавати світлоповертальні домішки (скляні мікрокульки) або придавати поверхні елементів розмітки грубошорстку форму. Поверхня "кнопок" повинна бути світлоповертальною.

2.2.4. На ділянках доріг, що не мають стаціонарного електричного освітлення, білі елементи розмітки 2.1-2.3 (табл. 2) повинні мати світлоповертальну поверхню, крім тумб з внутрішнім підсвічуванням.

Огороджувальні і напрямні пристрої, що позначають розміткою 2.4-2.6 (табл. 2), повинні мати світлоповертальні елементи прямокутної форми висотою не менше НІЖ 100 MM і шириною не менше ніж 40 мм чи округлої форми діаметром не менше ніж 70 мм. Світлоповертальні елементи встановлюються через 25 м, а за довжини огороджувальних пристроїв не менше ніж 25 м, а за довжини огороджувальних пристроїв менше ніж 25 м - не менше ніж три елементи (на початку, в середині та в кінці огородження).

2.3. Методи контролю

2.3.1. Для оцінки якості розмітки потрібно контролювати колір і розміри елементів розмітки, їх світлотехнічні характеристики та світлотехнічні характеристики дорожнього покриття.

2.3.2. Колір елементів повинен відповідати вимогам цього стандарту і оцінюватись відповідно до п.1.3.2.

2.3.3. Геометричні розміри елементів розмітки визначаються за допомогою інструментів для вимірювання лінійних розмірів і кутів нахилу. Відхилення від норми не повинно перевищувати 10 %.

2.4.4. Білизну розміткових матеріалів у відносних одиницях по відношенню до молочно-білого скла визначають за допомогою фотоелектричного блискоміра ФБ-2. Вона повинна складати для щойно нанесеної розмітки не менше ніж 0,5 на дорожніх покриттях з чорними в'яжучими і не менше ніж 0,7 на цементобетонних покриттях.

2.3.5. Контраст яскравості розмітки і дорожнього покриття (білих і чорних елементів для вертикальної розмітки) для щойно нанесеної розмітки повинен складати не менше ніж 0,6. У разі зниження показника в два рази потрібно відновити розмітку.

Контраст яскравості горизонтальної розмітки і дорожнього покриття (чорних і білих елементів для вертикальної розмітки) визначається за формулою:

K=(RrR2/R2)

де R1 - коефіцієнт дифузного відбиття («білизна») елементів горизонтальної розмітки (білих елементів вертикальної розмітки);

R2 - коефіцієнт дифузного відбиття дорожнього покриття (чорних елементів вертикальної розмітки).

2.3.6. Питомий коефіцієнт сили світла світлоповертальних елементів (катафотів) повинен складати

не менше ніж 35 .

Технічні характеристики світлоповертальних пристроїв перевіряються на відповідність технічних умов на них.

Візуально контролюються тільки зовнішній вигляд світлоповертальних пристроїв і стан світлоповертальної поверхні.

2.3.7. Основною характеристикою якості розмітки, що впливає на безпеку дорожнього руху, є фактична відстань її видимості. Цей показник використовують для експрес-контролю розмітки.

2.3.8. Відстань видимості розмітки визначається візуально із автомобіля, що стоїть на сухому дорожньому покритті за метеорологічної відстані видимості не менше ніж 1000 м.

Для визначення відстані видимості розмітки допускаються експерти з нормальною гостротою зору, але не нижче ніж 0,7 на гірше око.

Примітка. Під відстанню видимості розуміють відстань, на якій з висоти 1,2 м (рівень очей водія легкового автомобіля) можна побачити предмет, що знаходиться на висоті 1,2 м над рівнем проїзної частини.

2.3.9. Для визначення відстані видимості горизонтальної розмітки 1.5, 1.6, 1.8, 1.9 і 1.11 (табл. 1) з місця водія легкового автомобіля зчитується кількість видимих елементів (штрихів) розмітки. Відстань видимості визначається за формулою:

S=(L1+L2).m+L2/2 де L1 - середня довжина елемента (штриха) дорожньої розмітки, м;

L2 - середня відстань між двома сусідніми елементами (штрихами) дорожньої розмітки, м;

m - кількість елементів (штрихів) дорожньої розмітки, видимих з автомобіля, од.

2.3.10. Для визначення відстані видимості горизонтальної розмітки 1.1, 1.2 і 1.3 (табл. 1) з місця водія легкового автомобіля візуально визначається місце, за яким розмітку уже не видно (межа видимості дорожньої розмітки). Межа видимості фіксується по відношенню до яких-небудь об'єктів або суб'єктів (на межі видимості розмітки може знаходитись один із експертів). Потім визначається візуально або вимірюється відстань від автомобіля до межі видимості розмітки.

2.3.11. Для визначення відстані видимості інших видів розмітки (горизонтальної і вертикальної), не передбачених пп.2.3.9 і 2.3.10, потрібно визначити межу видимості елемента розмітки, що контролюється, шляхом повільного наближення до нього чи віддалення від нього легкового автомобіля з мінімально можливою швидкістю. Потім визначається візуально чи вимірюється відстань від автомобіля до елемента розмітки, що контролюється.

2.3.12. Під час визначення відстані видимості розмітки в темну Пору доби на ділянках доріг без стаціонарного електричного освітлення легковий автомобіль з відрегульованими згідно з Правилами № 1 ЄЕК ООН фарами установлюється посередині смуги руху з увімкнутим дальнім світлом. Вимірювання проводяться за методикою, наведеною в пп.2.3.8-2.3.11, для світлої пори доби, сутінок і для доріг із стаціонарним електричним освітленням.

2.3.13. Відстань видимості розмітки перевіряється візуально робітниками дорожньо-експлуатаційної служби щоквартально. Більш точні вимірювання за методикою, на веденою в п.2.3.3-2.3.12, проводять тільки на ділянках доріг, де відстань видимості визначена візуально і близька до значень, наведених в табл. 6-8.

Результати візуального і інструментального контролю відстані видимості розмітки оформлюються письмово і затверджуються головним інженером дорожньо-експлуатаційної організації.

Якщо відстань видимості розмітки виявляється меншою ніж нормативні значення, що наведено в табл. 6-8, дорожню розмітку потрібно відновити.

2.3.14. Контрольні перевірки відстані видимості розмітки можуть виконуватись співробітниками Державтоінспекції, Держстандарту та іншими уповноваженими на це особами.

2.3.15. Відстань видимості (п.2.1.2), контраст яскравості дорожньої розмітки (п.2.2.2) і грубошорстка форма визначаються візуально.

3. Правила застосування дорожньої розмітки

3.1. Загальні вимоги

3.1.1. Номери і зображення розмітки наведено в табл. 1 і 2.

3.1.2. Під час розмітки доріг ширина смуги руху повинна прийматись з урахуванням категорії доріг згідно з вимогами чинних будівельних норм і правил. На дорогах, елементи поперечного профілю яких не відповідають вимогам чинних будівельних норм і правил, ширина смуги руху, що розмічається, не повинна бути менше ніж 3 м; допускається зменшення ширини смуги, що призначена тільки для руху легкових автомобілів, до 2,75 м за умови введення потрібних обмежень на режим руху.

Примітка. Ширина смуги руху вимірюється між осями ліній дорожньої розмітки.

3.1.3. На цементобетонних покриттях у разі попадання поздовжньої лінії розмітки, що розділяє потоки попутного напрямку, на поздовжній шов допускається наносити її поряд із швом з лівого боку у напрямку руху, а лінії розмітки, що розділяють потоки зустрічного напрямку - з будь-якого боку.

3.2. Горизонтальна розмітка (талб. 1)

3.2.1. Горизонтальна розмітка повинна застосовуватись на автомобільних дорогах та вулицях з удосконаленим покриттям. При цьому на дорогах державного значення розмітка має виконуватись із зносостійких матеріалів.

3.2.2. Розмітку 1.1 застосовують:

1) для розділення транспортних потоків протилежних напрямків на дорогах, що мають дві чи три смуги руху в обох напрямках:

- на ділянках доріг з незабезпеченою видимістю, наведених у табл. 10, де зони з видимістю менше ніж допустима (на ділянці дороги з обмеженою видимістю, одна з яких (А) спостерігається під час руху в одному напрямку, а інша (А1) - під час руху в іншому напрямку) перекривають одна одну (ділянка В) (приклад наведено в додатку 2 (рис. 1)).;

- на ділянках доріг з трьома смугами для руху в обох напрямках для організації руху по одній і двох смугах в одному напрямку;

- на всій довжині кривих у плані, радіус яких не перевищує 50 м, а також на ділянках із змінним радіусом, що примикають до них. При цьому на дорогах, що мають дві смуги, розмітка повинна наноситися так, щоб було витримано відношення ширини внутрішньої смуги до зовнішньої відповідно до вимог табл. 11. На дорогах, що мають три смуги, це відношення зберігається для крайніх смуг, а середня смуга в цьому випадку повинна застосовуватись як роздільна;

- перед перехрестями, на яких відстань видимості не відповідає вимогам чинних будівельних норм і правил, та за інтенсивності руху по дорозі, що перетинається, 50 авт./до-бу і більше, - не менше ніж за 20 (40) м від розмітки 1.12, 1.13 чи краю проїзної частини, що перетинається. Приклади нанесення розмітки наведено в додатку 2 (рис. З, 4 і 9).

Примітка. Тут і далі цифра в дужках відповідає розмітці на дорогах з дозволеною швидкістю руху понад 60 км/год, а цифра без дужок - у решті випадків.

- перед залізничними переїздами від ближньої рейки до розмітки 1.12 і на відстані 100 м від розмітки 1.12;

- в місцях, де заборонено обгін усім транспортним засобам;

- перед перешкодою (опора шляхопроводу, острівець безпеки, бордюр тощо), що знаходиться ближче ніж 0,3 м від межі смуги руху, чи звужує смугу, а також у разі зменшення кількості смуг в конкретному напрямку з нахилом до осі не більше ніж 1:20 (1:50) (перехідна лінія) (перед перехідною лінією повинна наноситись розмітка 1.1 паралельно осі проїзної частини на відстані 20 (40) м від початку відхилення; приклад нанесення наведено в додатку 2 (рис. 6));

- перед пішохідними переходами, перехрещеннями з велосипедними доріжками за інтенсивності руху більше ніж 3000 авт./добу;

2) для позначення меж смуг руху за їх кількості - дві чи більше для одного напрямку руху

перед перехрестями, пішохідними переходами і залізничними переїздами не менше ніж 20 (40) м від розмітки 1.12 чи 1.13; приклади нанесення наведено в додатку 2 (рис. 4, 5);

3) для позначення меж ділянок проїзної частини, на які в'їзд заборонено (острівці безпеки, зупинні майданчики тощо); приклади нанесення наведено в додатку (рис. 7, 13);

4) для позначення меж місць для стоянки транспортних засобів (приклад наведено в додатку 2 (рис. 8); при цьому мінімальні розміри одного місця для стоянки у разі послідовного розташування автомобілів уздовж краю проїзної частини повинні бути

2,5 х 7,5 м для легкових і 3,0 та 10,0 м для вантажних автомобілів, а у разі паралельного розташування автомобілів по відношенню один до одного – відповідно 2,5 х 5,0 м і

3,0 х 7,0 м);

5) для позначення краю проїзної частини (крайова лінія) на дорогах, не позначених знаком 5.1 "Автомагістраль"* (приклад нанесення наведено в додатку 2 (рис. 13)).

У разі наявності бордюру крайову лінію допускається не наносити, за винятком небезпечних доріг, де вона наноситься на відстані 10 см від бордюру.

3.2.3. Розмітка 1.2 повинна застосовуватись для позначення краю проїзної частини (крайова лінія) на дорогах із знаком 5.1 «Автомагістраль», а також для позначення спеціально виділеної смуги для руху маршрутних транспортних засобів.

3.2.4. Розмітка 1.3 повинна застосовуватись для розділення транспортних потоків протилежних напрямків (осьова лінія) на дорогах, що мають чотири і більше смуг руху в обох напрямках. Приклади нанесення наведено в додатку 2 (рис. 4, 5).

3.2.5. Розмітка 1.4 застосовується на дорогах, де заборонено зупинку транспортних засобів.

Розмітку слід наносити на відстані 0,1 м від краю проїзної частини чи по верху бордюру. Приклади наведено в додатку 2 (рис. 8).

3.2.6. Розмітку 1.5 застосовують для:

- розділення транспортних потоків протилежних напрямків (осьова лінія) на дорогах, що мають дві чи три смуги руху в обох напрямках (додаток 2, рис. 1-3, 5, 6, 8, 9, 11, 13), крім випадків, що зазначено в пп.3.2.3 і 3.2.13.

- позначення меж смуг руху за їх кількості дві чи більше для одного напрямку руху (додаток 2, рис. 4, 5, 9, 10-12), крім випадків, що зазначено в пп.3.2.3 і 3.2.13.

3.2.7. Розмітка 1.6 (лінія наближення) повинна застосовуватись для позначення наближення до розмітки 1.1 чи 1.11, що розділяє транспортні потоки протилежних (додаток 2, рис. 1-3, 5, 6) чи попутних (додаток 2, рис. 4, 5, 9) напрямків руху, і наноситись на відстані не менше ніж 50 (100) м перед нею.

3.2.8. Розмітка 1.7 застосовується для позначення смуг руху в межах перехрестя у випадках, коли потрібно показати траєкторію руху транспортних засобів чи підкреслити межі руху смуги. Приклади позначення смуг руху наведено в додатку 2 (рис. З, 4, 9, 12).

3.2.9. Розмітка 1.8 застосовується для позначення межі між смутою розгону чи гальмування і основною смутою руху. Приклад застосування розмітки наведено в додатку 2 (рис. 9). При цьому ширина розмітки повинна бути 0,4 м на автомагістралях і 0,2 м на інших дорогах.

3.2.10. Розмітка 1.9 (реверсивна лінія) повинна застосовуватись для позначення меж смуг руху, що призначені для реверсивного регулювання. Приклад наведено в додатку 2 (рис. 11).

3.2.11. Розмітку 1.10 слід застосовувати на ділянках доріг, де потрібно заборонити стоянку транспортних засобів. Приклад застосування наведено в додатку 2 (рис. 8). Розмітку наносять на відстані 0,1 м від краю проїзної частини чи по верху бордюру.

3.2.12. Розмітка 1.11 повинна застосовуватись для розділення транспортних потоків попутних чи протилежних напрямків (бар'єрна лінія) у разі заборони перестроювання транспортних засобів із однієї смуги в іншу.

Розмітка 1.11, що застосовується для розділення потоків протилежних напрямків, повинна наноситись на ділянках доріг з обмеженою видимістю, в тому числі на підйомах і спусках. В таких місцях вона суцільною лінією повинна бути повернута в бік смуги, з якої потрібно заборонити виїзд на смугу зустрічного руху. Приклад застосування наведено в додатку 2 (рис. 1-3).

Допускається застосовувати цю розмітку для розділення потоків протилежних напрямків перед позначеними пішохідними переходами, перехрещеннями з велосипедною доріжкою, перехрестями, якщо інтенсивність руху менше ніж 3000 од./добу на відстані не менше ніж 20 (40)м від них, а також перед залізничними переїздами на відстані 100 м від розмітки 1.12. При цьому розмітка 1.11 суцільною лінією повинна бути повернута в бік смуги, по якій рух здійснюється в бік зазначених ділянок доріг. Приклад застосування наведено в додатку 2 (рис. 5).

Розмітка 1.11, що застосовується для розділення транспортних потоків попутніх напрямків, повинна наноситись:

- на ділянках підйомів, де в бік підйому рух здійснюється по двох смутах, на відстані не менше ніж 50 м від вершини підйому і ЗО м за нею; в цьому випадку розмітка 1.11 суцільною лінією повинна бути нанесена в бік крайньої правої смуги;

- на багатосмугових ділянках доріг для заборони пере-строювання на крайню ліву смуту, по якій організовано рух транспортних засобів з підвищеною межею швидкості;

- в інших випадках, коли потрібно виключити можливість перестроювання на смугу руху справа чи зліва, виділити ділянки в розмітках 1.1-1.3 для позначення місць перестроювання чи розвороту транспортних засобів, для позначення місць в'їзду на територію, що примикає, та виїзду з неї. Приклади наведено в додатку 2 (рис. 5, 6, 9,12,13).

Довжина штриха і проміжку між штрихами цієї розмітки повинна бути такою ж, як у попередньої лінії наближення 1.6, а у разі її відсутності може бути зменшена відповідно до 0,9 і 0,3 м.

3.2.13. Розмітка 1.12 (стоп-лінія) повинна застосовуватись перед перехрестями у разі наявності дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», в місцях, де рух регулюється світлофором, та перед залізничними переїздами і наноситись там, де водій зобов'язаний зупинитись. Приклади застосування наведено в додатку 2 (рис. 3-5,12).

У місцях, де рух регулюється світлофором, стоп лінію слід наносити з урахуванням забезпечення видимості сигналів світлофора водіями транспортних засобів, що зупинились. При цьому відстань від стоп-лінії до світлофора повинна бути не менше ніж 5 м у разі розташування світлофорів над проїзною частиною і не менше ніж 3 м - збоку проїзної частини.

Допускається зменшувати зазначену відстань до 3 м за наявності світлофорів типу 3 (повторювачі сигналів світлофора).

На залізничних переїздах стоп-лінію слід наносити на відстані не менше ніж 5 м від шлагбаума чи світлофора, а у разі відсутності - на відстані не менше ніж 10 м від ближньої рейки. Приклад застосування наведено в додатку 2 (рис. 5).

3.2.14. Розмітка 1.13 повинна застосовуватись для позначення місця зупинки транспортних засобів у разі наявності знака 2.1 «Дати дорогу», як правило, у тих випадках, коли цей знак з будь-яких причин не може бути установлено у тому місці, де водій зобов'язаний дати дорогу. Приклад наведено у додатку 2 (рис. 9).

3.2.15. Розмітки 1.12 і 1.13 допускається наносити як по всій ширині проїзної частини даного напрямку руху, так і окремо по кожній смузі руху. Приклади наведено у додатку 2 (рис. 3,9).

Ці розмітки слід наносити під прямим кутом до осі смуги руху, якомога ближче до перехрещуваної проїзної частини (розмітку 1.12 - не менше ніж за 1 м перед нею чи перед наземним пішохідним переходом).

3.2.16. Розмітка 1.14 повинна застосовуватись для позначення місць, що виділені для переходу проїзної частини пішоходами.

Ширина пішохідного переходу, що розмічається, визначається з урахуванням інтенсивності пішохідного руху з розрахунку 1 м на кожних 500 пішоходів за годину, але не менше ніж 4 м.

Розмітки 1.14.1 і 1.14.2 повинні застосовуватись на нерегульованих пішохідних переходах. Якщо ширина пішохідного переходу менше ніж 6 м, слід застосовувати розмітку 1.14.1, а за ширини 6 м і більше - розмітку 1.14.2. Приклад застосування розміток наведено в додатку 2 (рис. 3). Лінії розміток 1.14.1 і 1.14.2 повинні наноситись паралельно осі проїзної частини.

Розмітка 1.14.3 повинна застосовуватись на пішохідних переходах, де рух регулюється світлофором. Приклад наведено у додатку 2 (рис. 4).

3.2.17. Розмітка 1.15 повинна застосовуватись для позначення перетину велосипедної доріжки з проїзною частиною дороги, що перетинається.

Розмітки 1.14.1, 1.14.2 і 1.14.3, 1.15 слід наносити перпендикулярно до осі проїзної частини дороги, що перетинається.

3.2.18. Розмітки 1.16.1-1.16.3 повинні застосовуватись для позначення напрямних острівців, при цьому розмітку 1.16.1 слід застосовувати в місцях розділення транспортних потоків протилежних напрямків, 1.16.2 - в місцях злиття транспортних потоків одного напрямку (додаток 2, рис. 10) і 1.16.3 -в місцях злиття транспортних потоків (додаток 2, рис. 9). На острівцях, що мають велику площу, розмітки 1.16.1-1.16.3 дозволяється виконувати відповідно до додатка 2 (рис. 7).

3.2.19. Розмітка 1.17 повинна застосовуватись для позначення місць зупинок транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами, і стоянок таксі, за винятком відокремлених від основної проїзної частини зупинних майданчиків. Довжина розмітки 1.17 повинна визначатись з урахуванням кількості транспортних засобів, що одночасно зупиняються чи стоять, але не менше ніж ЗО м для зупинок тролейбусів, автобусів і 20 м для стоянок таксі.

3.2.20. Розмітка 1.18 повинна застосовуватись для зазначених дозволених на перехресті напрямків руху по смугах. Приклади наведено в додатку 2 (рис. 4, 9, 10, 12). При цьому повинно послідовно наноситись 2 (3) чи більше стріл з відстанню між ними від 20 до 30 м. Основа стріли, найближчої до перехрестя, повинна бути на рівні початку розмітки 1.1, що розділяє потоки попутних напрямків руху.

Розмітка з зображенням тупика повинна наноситись перед перехрещенням доріг з проїзними частинами, що розділені бульваром, чи широкою розділювальною смугою, коли поворот на найближчу проїзну частину заборонено. Ця розмітка не наноситься, якщо ширина бульвару чи розділювальної смуги дозволяє нанести стріли без зображення тупика відповідно до умов, наведених в цьому пункті.

3.2.21. Розмітку 1.19 слід наносити у місцях, де зменшується кількість смуг руху в даному напрямку, чи у сполученні з розміткою 1.6 перед розміткою 1.1 чи 1.11, що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків за обмеженої видимості (пп.3.2.3 та 3.2.13) (додаток 2, рис. 1-3, 5, 6, 9). При цьому повинні послідовно наноситись 2 (3) чи більше стріл з відстанями між ними 15, ЗО, 45 м і т. д. (ЗО, 60, 90 м і т. д.).

3.2.22. Розмітка 1.20 повинна застосовуватись для позначення наближення до розмітки 1.13 і наноситись на кожній смузі руху.

Відстань між основою трикутника розмітки 1.20 і розміткою 1.13 повинна бути від 2 до 10 м (від 10 до 25 м). Приклад наведено в додатку 2 (рис. 9).

3.2.23. Розмітка 1.21 повинна застосовуватись у поєднанні з розміткою 1.12, якщо встановлено знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», і наноситись на кожній смузі руху.

Відстань між розмітками 1.21. і 1.12 повинна бути від 2 до 10 м (від 10 до 25 м). Приклад наведено в додатку 2 (рис. 3).

3.2.24. Розмітка 1.22 повинна застосовуватись у поєднанні з розміткою 1.18 для позначення номера дороги чи маршруту в тих випадках, коли дорога перехрещується з іншою дорогою, такою ж чи більш високої категорії, або коли маршрут в місці перехрещення з іншою дорогою змінює свій напрямок.

Ця розмітка повинна наноситись посередині кожної смуги руху, що відповідає напрямку маршруту, перед перехрестями та після них.

Розмітка з буквою «Е» повинна застосовуватись на дорогах, призначених для міжнародного руху в установленому порядку.

Розмітка 1.22 повинна наноситись на відстані 1,0 м від розмітки 1.18. Приклад застосування наведено в додатку 2 (рис. 10).

3.2.25. Розмітку 1.23 наносять на смуги, позначені знаком 5.11 «Смуга для маршрутних транспортних засобів», і призначені для руху тільки маршрутних транспортних засобів. Приклад застосування наведено в додатку 2 (рис. 12). Допускається наносити її на смуги гальмування на пунктах зупинки маршрутних транспортних засобів. Приклад застосування наведено в додатку 2 (рис. 13).

Ця розмітка повинна наноситись по осі смути руху основою в бік транспортних засобів, що рухаються по ній. На початку смуги на відстані 10 м від межі перехрещення проїзних частин наноситься перша розмітка, а через 20 м - друга.

Розмітку 1.23 слід повторювати після пункту зупинки маршрутних транспортних засобів, розташованого більше ніж 50 м за перехрестям.

На перегоні довжиною більше ніж 200 м розмітку 1.23 слід повторювати через 200 м. В залежності від конкретних умов цю відстань може бути змінено.

3.2.26. Ширина лінії розміток 1.1, 1.3-1.7, 1.9-1.11, 1.17, а також граничних ліній розміток 1.16.1-1.16.3 повинна бути ОД (0,08) м.

3.2.27. Для написів, що не передбачені цим стандартом і є додатковим засобом інформації, що не запроваджують будь яких обмежень (назви населених пунктів, маршрутів руху тощо), повинні застосовуватись букви висотою 1,6 або 4,0 м (в залежності від швидкості руху транспортних засобів). Розміри основних елементів букв можуть вибиратись з урахуванням розмірів елементів цифр, наведених у додатку 1 (рис. 6, 7, 8).

3.3. Вертикальна розмітка (табл. 2)

3.3.1. Розмітка 2.1 повинна застосовуватись для позначення вертикальних елементів дорожніх споруд, металевих, бетонних конструкцій, опор штучного освітлення та інших перешкод, що розташовані в межах узбіччя чи знаходяться на відстані менше ніж 5 м від краю проїзної частини, а у разі наявності бордюру - на відстані менше ніж 0,75 м, а також в інших випадках, коли ці елементи є небезпечними для транспортних засобів, що рухаються. Приклади застосування наведено в додатку 2 (рис. 14-18).

Під час великої ширини вертикальної поверхні допускається розмічати тільки найближчий до поїзної частини край на ширину 0,5 м, у разі великої висоти - на висоту 2 м. Приклад наведено в додатку 2 (рис. 17).

3.3.2. Розмітка 2.2 повинна застосовуватись для позначення нижнього краю проїзної конструкції тунелів, мостів та шляхопроводів, коли відстань від нього до покриття дороги менша ніж 5 м. Розмітку наносять над серединою кожної смуги, по якій здійснюється рух у напрямку дорожньої споруди. Приклади застосування розмітки наведено в додатку 2 (рис. 14-16).

Допускається наносити розмітку 2.2 на прольот-них будівлях по всій ширині проїзної частини, по якій здійснюється рух у напрямку споруди.

3.3.3. Якщо розмітку 2.1 чи 2.2 неможливо нанести безпосередньо на поверхню дорожніх споруд, вона повинна виконуватись на щитах, що прикріплюються до цих споруд чи встановлюються безпосередньо перед ними.

3.3.4. Розмітку 2.3 застосовують для позначення круглих тумб у випадках, коли вони розташовуються на розділювальних смутах чи острівцях безпеки. Приклад застосування наведено в додатку 2 (рис. 18).

Білі смуги розміток 2.1-2.3 на ділянках доріг, що не мають штучного освітлення, допускається виконувати з світлоповертальних матеріалів.

3.3.5. Розмітка 2.4 повинна застосовуватись для позначення розташованих в межах дорожнього полотна напрямних стовпчиків, надовбів, опор огороджень, стійок дорожніх знаків тощо. Приклад застосування розмітки наведено в додатку 2 (рис. 18).

Нижній край чорної смуги розмітки 2.4 повинен бути повернутий в бік проїзної частини.

3.3.6. Розмітку 2.5 слід застосовувати для позначення бокових поверхонь початку дорожніх огороджень (протягом не менше ніж 10), що установлені на небезпечних ділянках доріг, а також по всій довжині огороджень на розв'язках різних рівнів, кривих у плані з радіусом меншим ніж 50 м, крутих спусках. Приклад застосування розмітки наведено в додатку 2 (рис. 18).

3.3.7. Розмітка 2.6 повинна застосовуватись для позначення бокових поверхонь дорожніх огороджень в усіх інших випадках, крім установлених в п.3.3.6. Приклад наведено в додатку 2 (рис. 18).

Огороджувальні та напрямні пристрої, позначені розміткою 2.4-2.6, повинні мати світлоповертальні елементи. Ці елементи повинні бути праворуч за напрямком руху червоного кольору, а ліворуч - білого.

Площина світлоповертального елемента повинна бути за можливості перпендикулярною до напрямку руху транспортних засобів.

Світлоповертальні елементи встановлюються відповідно до п.2.2.4.

3.3.8. Розмітка 2.7 повинна застосовуватись для позначення поверхні піднятих острівців безпеки, бордюрів на кривих в плані з радіусом меншим ніж 50 м, в місцях звуження дороги та на інших небезпечних ділянках. Приклади застосування наведено в додатку 2 (рис. 17, 18).

Розміри елементів розмітки 2.7 чорного і білого кольорів відповідно слід приймати: для острівців безпеки - 0,2 і 0,4 м, для бордюрів - 0,5 і 1,0 м (1,0 і 2,0) м.

НАЦІОНАЛЬНИЙ СТАНДАРТ УКРАЇНИ БЕЗПЕКА ДОРОЖНЬОГО РУХУ СВІТЛОФОРИ ДОРОЖНІ. ДСТУ 4092-2002

Загальні технічні вимоги, правила застосовування та вимоги безпеки

Затверджено наказом Держстандарту України від 03.06.02р. № 326

1 СФЕРА ЗАСТОСУВАННЯ

1.1 Цей стандарт поширюється на світлофори дорожні, призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах і встановлює основні технічні вимоги до них.

1.2 Вимоги цього стандарту обов'язкові.

4 КЛАСИФІКАЦІЯ

4.1 Залежно від призначеності світлофори поділяють на групи:

· транспортні (в умовному позначенні - Т);

· пішохідні (в умовному позначенні - П).

У кожній групі світлофори поділяють на типи залежно від функційної призначеності і виконання відповідно до додатка А.

4.2 Світлофорам надано індекси, в яких літера відповідає групі, перша цифра - типу світлофора, друга - варіанту виконання.

4.4 Розміри робочих поверхонь розсіювачів (світлофільтрів) сигналів світлофорів за варіантами індексів світлофорів повинні відповідати зазначеним у таблиці 1, а граничні відхили розмірів - у таблиці 2.

5 ЗАГАЛЬНІ ТЕХНІЧНІ ВИМОГИ погоджених з Департаментом Державтоінспекції МВС України.

5.1 Характеристики

5.1.1 Світлофори треба виготовляти відповідно до цього стандарту та технічних умов виробника на конкретні вироби, погоджених з Департаментом Державтоінспекції МВС України.

5.1.2 Координати кольоровості сигналів, що їх визначають за стандартною колориметричною системою МКО 1971 р., повинні відповідати зазначеним у таблиці 4 та на рисунку 1.

5.1.3 Коефіцієнти пропускання світла кольоровими розсіювачами повинні відповідати зазначеним у таблиці 5.

Для світлофорів з безбарвними розсіювачами домінантна довжина хвилі випромінювання повинна відповідати зазначеній у таблиці 6

5.1.5 Світлорозподіл сигналів транспортних світлофорів з діаметром розсіювачів (світлофільтрів) 200 та 300 мм повинен відповідати таблиці 8.

5.1.6 Світловідбивальна властивість світлофорів із кольоровими розсіювачами, у разі освітлювання їх сонячними променями, не повинна перевищувати 0,15 кд/лк-м2.

5.1.9 Конструктивні вимоги.

5.1.9.1 Конфігурація та орієнтація стрілок на розсіювачах сигналів світлофорів Т1.4 - ТІ.15, Т2.1 - Т2.18, Т3.2 - Т3.4 повинні відповідати регульованому напрямку (напрямкам) руху транспортних засобів. Кількість зазначених на одному розсіювачі напрямків не повинна перевищувати двох.

5.1.9.2 За наявності додаткової секції, світлофори повинні бути обладнані світловідбивальними екранами білого кольору прямокутної форми із закругленими краями, що виступають за габарити світлофора на 120 мм.

5.1.9.3 У світлофорах, як джерело світла, можна застосовувати лампи розжарювання або кольорові світловипромінювальні елементи відповідно червоного, жовтого та зеленого кольорів.

5.1.9.4 Можливість фокусування джерела світла (для лампових).

5.1.9.6 Форма світлофорної секції повинна бути прямокутна, а козирок - напівциліндричний.

5.1.9.7 Корпус і козирок світлофора повинні бути чорного або сірого кольору.

5.1.9.8 Розбіжність вмикання однієї групи ламп не повинна перевищувати 0,12 с.

5.1.9.12 Сонячні промені не повинні впливати на розрізнення сигналів світлофора.

7 ПРАВИЛА ЗАСТОСОВУВАННЯ

7.1 Світлофори типу 1, виконання ТІЛ - ТІ.З, ТІ.16, ТІ. 17, треба застосовувати для одночасного пропускання транспортних засобів в усіх дозволених напрямках на даному підході до перехрестя.

Можна застосовувати світлофори зазначених виконань і в особливих випадках - на залізничних переїздах, перехрещенні з трамвайною колією, в місцях звуження проїзної частини, дорожньо-ремонтними роботами та ін.

7.1.1 Світлофори виконань ТІ.4 - ТІ.15 треба застосовувати для відокремленого пропускання транспортних потоків у визначених напрямках з одного підходу до перехрестя у виняткових випадках, якщо в конкретних умовах із технічних та економічних міркувань неможливо використати світлофори типу 2.

Світлофори виконань ТІ.13 - ТІ.15 можна компонувати однією з додаткових секцій залежно від схеми організації дорожнього руху на перехресті.

7.2 Транспортні світлофори типу 2 треба застосовувати для регулювання руху у визначених напрямках у тих випадках, коли транспортний потік, що рухається на їхній дозволяючий сигнал, не перетинається (злиття можливе) в межах перехрестя з транспортними потоками інших напрямків руху, а також не перетинається з пішохідними потоками (безконфліктне регулювання). У цьому випадку кожному напрямкові руху транспортних засобів повинен відповідати свій світлофор.

Застосовуючи світлофори виконань Т2.10 - Т2.12, Т2.16 -Т2.18 можливе одночасне вмикання зеленого сигналу з початком руху пішоходів, що переходять проїзну частину вулиці праворуч.

Впроваджуючи світлофорне регулювання перевагу треба віддавати транспортним світлофорам типу 2.

7.3 Транспортні світлофори типів 1 і 2, виконань ТІ.З, ТІ.6, Т1.9, Т1.12, Т1.15, Т1.17, Т2.3, Т2.6, Т2.9, Т2.12, Т2.15, Т2.18 з сигналами діаметром 300 мм треба застосовувати:

· на магістральних дорогах та площах;

· на дорогах з максимально допустимою швидкістю руху більше ніж 60 км/год;

· у несприятливих умовах видимості.

Світлофори виконань Т1.2, Т1.5, Т1.8, ТІЛІ, Т1.14, Т2.2, Т2.5, Т2.8, Т2.11, Т2.14, Т2.17 треба встановлювати з боку другорядних доріг перед перехрестями у вищезазначених умовах. Світлофори типів 1 і 2 решти виконань треба застосовувати в усіх інших випадках.

7.4 Транспортні світлофори типу 3 треба застосовувати як повторювані сигналів світлофорів типу 1 у разі, якщо їх видимість ускладнена для водія першого транспортного засобу, що зупинився біля стоп-лінії на крайній смузі проїзної частини даного напрямку.

Можна застосовувати ці світлофори для регулювання руху велосипедистів у місцях перетинання дороги велосипедною доріжкою.

7.5 Транспортні світлофори типу 4 треба застосовувати для регулювання в'їзду на окремі смуги проїзної частини.

7.6 Транспортні світлофори типу 5 треба застосовувати тільки для безконфліктного регулювання руху трамваїв, а також маршрутних автобусів і тролейбусів, що рухаються спеціально виділеною смугою. В інших випадках для регулювання руху цих видів транспортних засобів треба використову вати транспортні світлофори типу 1 або 2.

7.7 Транспортні світлофори типу 6 треба застосовувати для регулювання дорожнього руху через залізничні переїзди, розвідні мости, причали поромних переправ, у місцях виїжджання на дорогу спеціальних транспортних засобів (оперативних, дорожньо-експлуатаційних і комунальних служб).

7.8 Транспортні світлофори типу 7 треба застосовувати для позначання нерегульованих перехресть чи пішохідних переходів.

7.9 Пішохідні світлофори типів 1 і 2 треба застосовувати для регулювання руху пішоходів через проїзну частину доріг.

На пішохідних переходах, якими регулярно користуються сліпі, окрім світлофорної сигналізації можна застосовувати звукову сигналізацію, що працює в узгодженому режимі з пішохідними світлофорами.

7.10 Транспортні світлофори типів 1,2 і пішохідні світлофори треба встановлювати за наявності хоча 6 однієї із таких п'яти умов.

УМОВА 1. Протягом 8 год робочого дня середньогодинна інтенсивність руху транспортних засобів не менша зазначеної в таблиці 9.

УМОВА 2. Протягом 8 год робочого дня середньогодинна інтенсивність руху транспортних засобів не менша:

· 600 од./год (для доріг з розділовою смугою - 1000 од./ год) головною дорогою в двох напрямках;

· 150 пішоходів переходять проїзну частину в одному найбільш завантаженому напрямку в кожну із тих же 8 год.

Для населених пунктів із чисельністю мешканців менше ніж 10 тис. чол. нормативи за умовами 1 та 2 становлять 70 % зазначених.

УМОВА 3. Існує проміжок часу в 1-ну годину, протягом якого виконується умова 2.

УМОВА 4. Умови 1 та 2 одночасно виконуються за кожним окремим нормативом не менше ніж на 80%.

УМОВА 5. За останні 12 місяців на перехресті скоєно не менше трьох дорожньо-транспортних пригод, яких можна було 6 запобігти за наявності світлофорної сигналізації (наприклад, зіткнення транспортних засобів, що рухаються з поперечних напрямків, наїзди транспортних засобів на пішоходів, що переходять дорогу, зіткнення між транспортними засобами, що рухаються в прямому напрямку та тих, що повертають ліворуч із зустрічного напрямку). До того ж умови 1 або 2 повинні виконуватись не менше ніж на 80%.

7.11 Вводити світлофорне регулювання, яке здійснюється світлофорами типів 1 та 2 в місці перетинання дороги й велосипедної доріжки, треба у випадку, коли велосипедний рух має постійний характер, а його інтенсивність перевищує 50 велосипедистів на годину.

7.12 Транспортні світлофори типів 1, 2 та пішохідні світлофори можна застосовувати і в випадках, не передбачених 7-Ю й 7.11, за відповідного техніко-економічного обґрунтування та за узгодженням з Департаментом Державтоінспекції МВС України.

7.13 Вводити реверсивне регулювання з використанням транспортних світлофорів типу 4 треба за наявності одночасно таких умов:

· інтенсивність руху транспортних засобів у години пік становить більше ніж 500 од./год на смугу руху в більш завантаженому напрямку;

· сумарна інтенсивність руху транспортних засобів у більш завантаженому напрямку перевищує інтенсивність зустрічного руху більше ніж на 500 од./год;

· зазначена нерівномірність руху систематично змінюється за напрямками протягом доби або по днях тижня;

· проїзна частина дороги має три та більше смуг руху в обох напрямках.

7.14 Транспортні світлофори типу 7 треба застосовувати

за таких умов:

· не забезпечено видимість небезпечної ділянки на відстані, достатній щоб транспортний засіб міг зупинитися рухаючись зі швидкістю, допустимою на попередній ділянці дороги;

· умови 1 або 2 пункту 7.10 виконуються від 50% до 100% (за винятком граничних значень), або одночасно від 50% до 80% (за винятком граничних значень).

7.15 За наявності на дорозі декількох проїзних частин, призначених для руху в одному напрямку й відокремлених одна від одної розділювальними смугами, для регулювання руху по кожній із них треба застосовувати окремий світлофор.

7.16 Розташованість дорожніх світлофорів (окрім транспортних типу 3 та пішохідних) повинна забезпечувати видимість їх сигналів на відстані не меншій ніж 100 м з будь-якої смуги руху, на яку поширюється їх дія, за будь-яких по-годних умов. У іншому випадку треба попередньо встановити дорожні знаки 1.24 «Світлофорне регулювання».

Мінімальну відстань видимості сигналів світлофора розраховують за формулою:

L>LP + IT + LC, (1)

де L - відстань видимості світлофора (м);

LP - шлях що проїде автомобіль за час реакції водія (м);

IT - шлях, що проїде автомобіль за час гальмування (м);

LC - відстань від світлофора до розмітки 1.12 «Стоп-лінія».

LP = Vflxt, (2)

ІТ = УД/2х8х(ф±і), (3)

де УД, - максимальна дозволена швидкість руху на дорозі (м/с);

t - тривалість часу усвідомлювання водієм необхідності гальмування й приведення в дію гальмівної системи (с);

g - пришвидшення сили тяжіння (м/с2);

ф - коефіцієнт зчеплення;

і - повздовжній нахил (%о).

Розташованість транспортних світлофорів типу 3 повинна забезпечувати видимість їх сигналів водієм першого транспортного засобу, що зупинився перед дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки» згідно з ДСТУ 4100 чи дорожньою розміткою 1.12 «Стоп-лінія» згідно з ДСТУ 2587 на крайній смузі, найближчій до цього світлофора.

Розташованість пішохідних світлофорів повинна забезпечувати видимість їх сигналів пішоходам з протилежного боку проїзної частини дороги яку перетинає пішохід.

7.18 Висота встановлених світлофорів від нижньої точки корпусу до поверхні проїзної частини (див. рисунок 2) повинна становити:

а) для транспортних світлофорів (окрім типу 3):

· у разі розташування над проїзною частиною - від 5,0 до 6,0 м;

· у разі розташування збоку від проїзної частини - від 2,0 до 3,0 м;

б) для транспортних світлофорів типу 3 - від 1,5 до 2,0 м;

в) для пішохідних світлофорів - від 2,0 до 2,5 м. Розташовувати на одній опорі транспортні світлофори

типів 1 або 2 не можна нижче пішохідних світлофорів.

Уздовж однієї дороги висота встановлених світлофорів та їх віддаленість від проїзної частини повинна бути за можливості однакова.

7.19 Відстань від краю проїзної частини до світлофора, встановленого збоку від проїзної частини, повинна становити від 0,5 до 2,0 м (див. рисунок 2).

7.20 Розташованість світлофорів відносно розмітки 1.12 «Стоп-лінія» повинна забезпечувати розпізнаваність їхніх сигналів водіями перших транспортних засобів, що стоять біля неї (див. рисунок 3).

Рекомендована відстань у горизонтальній площині від транспортних світлофорів до розмітки 1.12 «Стоп-лінія» на підході до регульованої ділянки повинна бути не менша ніж 5,0 м у разі встановлення їх над проїзною частиною й не менша ніж 3,0 м у разі встановлення збоку від проїзної частини. Використовуючи світлофори типу 3 відстань у горизонтальній площині від транспортного світлофору, встановленого збоку від проїзної частини, до стоп-лінії на підході до регульованої ділянки можна зменшувати до 1,0 м.

За відсутності на регульованому переході розмітки 1.14.3 пішохідні світлофори повинні бути установлені так, щоб відносно транспортних засобів, що наближаються до переходу, пішохідний світлофор з правої сторони проїзної частини містився на ближній межі переходу, а з лівої сторони - на дальній. За наявності дорожньої розмітки 1.14.3 дозволяється установлювати пішохідні світлофори на одному перетині дороги.

7.22 Транспортні світлофори треба розміщувати відповідно до таких варіантів, перевагу у використовуванні яких для різних типів і виконань світлофорів зазначено у таблиці 10:

- перед перехрестям (регульованим пішохідним переходом):

а - праворуч від проїзної частини;

б - над проїзною частиною;

в - ліворуч від проїзної частини на розділовій смузі, на-прямовому острівці чи острівці безпеки;

г - ліворуч від проїзної частини. (Варіант можна застосовувати на дорогах з одностороннім рухом транспортних засобів. За двостороннього руху варіант можна застосовувати за наявності не більше трьох смуг зустрічного руху, до того ж світлофори треба розташовувати на консольних опорах (за однієї зустрічної смуги можна встановлювати світлофор на стояку))

- на території перехрестя:

д - ліворуч на розділовій смузі, напрямовому острівці чи острівці безпеки;

е - праворуч на розділовій смузі, напрямовому острівці чи острівці безпеки;

- за перехрестям (регульованим пішохідним переходом):

ж - на розділовій смузі, напрямовому острівці чи острівці безпеки;

з - ліворуч від проїзної частини;

і - праворуч від проїзної частини.

Варіанти ж, з, і можна застосовувати лише у випадках, якщо відстань між стоп-лінією та світлофором не перевищує 25 м.

Примечания:"Варіант використовують за відсутностінаданому піШідо перехрестя с^а{юріввикшньШ-Т2.6. ^Дозволено встановлювати один світлфр типу7на центральному(трівц або підвішувати його над центром * Можна застосовувати лише використовуючи варіанти в та г розміщення основного світлофора. перехрестя *Регулюючи рухтрамваїв, щоідуть відособленою колією, дозволено розміщувати між коліями.

7.23 Якщо режим роботи світлофорного об'єкта передбачає різну тривалість та/або послідовність сигналів для окремих смуг руху, світлофори типу 2 як правило встановлюють над кожною відповідною смугою.

Світлофори типу 2 треба обладнувати табличкою білого кольору із зображенням чорної стрілки (стрілок), що вказує напрямок (напрямки) руху, який регульований даним світлофором. Табличка повинна мати форму квадрата із стороною 400 мм.

7.24 Транспортні світлофори типу 3 треба розміщувати під відповідними світлофорами виконань ТІЛ - ТІЛ2.

Використовуючи світлофори типу 3 для регулювання руху велосипедистів їх треба встановлювати праворуч від велосипедної доріжки на відстані від 0,4 до 1,5 м обладнуючи табличкою білого кольору з чорним символом велосипеда, згідно з ДСТУ 4100. Табличка повинна мати форму квадрата із стороною 200 мм.

7.25 Транспортні світлофори типу 4 треба встановлювати на початку регульованої смуги над нею й повторювати таким чином, щоб відстань між цими світлофорами забезпечувала видимість водіями транспортних засобів не менше двох послідовно встановлених світлофорів.

7.26 Пішохідні світлофори треба розміщувати на тротуарах з обох сторін проїзної частини. За наявності острівця безпеки або розділової смуги - і на них, якщо кількість смуг руху в одному напрямку більша чотирьох.

7.27 Транспортні світлофори типів 1 та 2 потрібно дублювати, якщо рух, що регулюється цими світлофорами, здійснюється двома і більше смугами і в конкретних умовах неможливо забезпечити виконання вимог для розпізнання сигналів відповідно до 7.20.

За наявності світлофорів типу 3 світлофори виконань ТІЛ - ТІ.9 не дублюються.

Транспортні світлофори типу 2, розташовані над проїзною частиною (смугою руху) не дублюються.

7.28 Усі світлофори, встановлені на одному світлофорному об'єкті (крім світлофорів типу 4), повинні працювати у взаємозалежних режимах.

Кожний світлофорний об'єкт, що входить у систему координованого регулювання рухом, повинен мати можливість працювати в індивідуальному автоматичному режимі, незалежно від роботи інших світлофорних об'єктів.

7.29 Під час роботи світлофорів треба дотримуватися такої послідовності вмикання сигналів:

· у транспортних світлофорах типів 1 - 3 - червоний -червоний з жовтим - зелений - жовтий - червоний ... Дозволено застосовувати послідовності: червоний - зелений - жовтий - червоний червоний - жовтий - зелений - жовтий - червоний

· у транспортних світлофорах типу 4 - послідовне вмикання червоного й зеленого сигналів відповідно до робочого режиму об'єкта. Світлофори типу 4 можна доповнювати жовтим сигналом у вигляді стрілки й мати таку послідовність: червоний - зелений - жовтий - червоний

· у транспортних світлофорах типу 5 - відповідно до режиму роботи світлофорного об'єкта та напрямом руху транспортних засобів громадського користування;

· у транспортних світлофорах типів 6 і 7 - поперемінно вмикання двох миготливих сигналів (миготіння одного сигналу в світлофорах виконань Т6.3, Т6.4, Т7.3, Т7.4); у світлофорі виконання Т6.5 при закритому залізничному переїзді -поперемінно вмикання двох миготливих червоних сигналів, при відкритому - миготіння одного місячно-білого сигналу; частота миготіння сигналів- 1 с;

· у пішохідних світлофорах, встановлених на пішохідних переходах, де пропускання транспортних та пішохідних потоків здійснюється в різні такти регулювання (безконфліктне регулювання) - почергове вмикання червоного та зеленого сигналів відповідно до робочого режиму об'єкта. До того ж вмикання зеленого сигналу, який дозволяє рух пішохідного потоку через проїзну частину, повинно бути лише після ввімкнення червоного сигналу для транспортного потоку, який рухався нею. У пішохідних світлофорах, що їх встановлюють на пішохідних переходах, де пропускання транспортних і пішохідних потоків здійснюється одночасно відповідно до Правил дорожнього руху (конфліктне регулювання) - почерговим вмиканням червоного й зеленого сигналів відповідно до робочого режиму об'єкта.

7.30 Режим роботи світлофорної сигналізації з використовуванням транспортних світлофорів типів 1-3 і пішохідних світлофорів повинен передбачати миготіння зеленого сигналу протягом 3 с безпосередньо перед вимкненням, а також нижнього місячно-білого сигналу у світлофорах типу 5. Частота миготіння сигналів -1с.

7.33 Під час регулювання руху транспортними світлофорами виконань ТІ.4 - ТІ.15 не можна допускати постійної дії якої-небудь комбінації сигналів (наприклад, червоного з сигналом додаткової секції).

ПЛЕНУМ ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ. ПОСТАНОВА №9 від 01.11.96. Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя

2. Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають грунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

У разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі, суд за клопотанням учасників процесу або за власною ініціативою зупиняє розгляд справи і звертається з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до ст.150 Конституції може порушувати перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції законів та інших нормативно-правових актів. Таке рішення може прийняти суд першої, касаційної чи наглядної інстанції в будь-якій стадії розгляду справи.

Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі:

1) коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом;

2) коли закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй;

3) коли правовідносини, що розглядаються судом, законом України не врегульовано, а нормативно - правовий акт, прийнятий Верховною Радою або Радою міністрів Автономної Республіки Крим, суперечить Конституції України;

4) коли укази Президента України, які внаслідок їх нормативно-правового характеру підлягають застосуванню судами при вирішенні конкретних судових справ, суперечать Конституції України.

Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який грунтується на Конституції і не суперечить їй.

КАБІНЕТ МІНІСТРІВ УКРАЇНИ

ПОСТАНОВА

ПОРЯДОК направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду

ЗАТВЕРДЖЕНО постановою Кабінету Міністрів України

від 17 грудня 2008 р. №1103

1. Цей Порядок визначає процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - огляд), і проведення такого огляду.

2. Огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи Державтоінспекції є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі -стан сп'яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

3. Огляд проводиться: уповноваженою особою Державтоінспекції на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров'я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

4. Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків.

Не можуть бути залучені як свідки працівники міліції або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

5. Результати огляду, проведеного уповноваженою особою Державтоінспекції, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення.

Підтвердження стану сп'яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.

6. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється уповноваженою особою Державтоінспекції для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я.

Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров'я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

7. Уповноважена особа Державтоінспекції забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

8. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я уповноважена особа Державтоінспекції в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

9. Проведення огляду водіїв транспортних засобів учасників дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є постраждалі, - обов'язкове.

10. Огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров'я проводиться в будь-який час доби за методикою та із застосуванням приладів, дозволених для використання МОЗ.

11. Лікар, що проводить огляд, повинен ознайомитися з документами, які посвідчують особу водія (паспорт, посвідчення водія та інші документи).

Відсутність документів не може бути причиною для відмови в проведенні огляду.

12. У разі коли в результаті дорожньо-транспортної пригоди водія доставлено у лікувальний заклад, в обов'язковому порядку проводиться дослідження з метою виявлення в його організмі алкоголю, наркотичних чи інших речовин, що знижують увагу та швидкість реакції.

13. Лікар, що проводив у закладі охорони здоров'я огляд водія транспортного засобу, складає за його результатами висновок за формою, яка затверджується МОЗ.

Висновок складається в трьох примірниках: по одному - для уповноваженої особи Державтоінспекції та водія транспортного засобу, а третій залишається в закладі охорони здоров'я.

14. Висновок може бути оскаржений водієм транспортного засобу у встановленому законодавством порядку.

МІНІСТЕРСТВО ВНУТРІШНІХ СПРАВ УКРАЇНИ МІНІСТЕРСТВО ОХОРОНИ ЗДОРОВ'Я УКРАЇНИ МІНІСТЕРСТВО ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ НАКАЗ від 24 лютого 1995 року № 114/38/15-36-18

1. Затвердити та ввести в дію з 1 квітня 1995 року Інструкцію про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів (додається).

2. Начальникам ГУ МВС України в Криму, м. Києві та Київській області, УМВС України в областях, М.Севастополі та на транспорті:

2.1. Організувати вивчення згаданої Інструкції усіма працівниками органів внутрішніх справ, які відповідно до вимог чинних нормативних актів оформляють документи про правопорушення, вчинені особами, відносно яких є достатньо підстав вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння, і до 31 березня 1995 року прийняти від цих працівників заліки.

2.2. Забезпечити направлення громадян для огляду на стан сп'яніння і проведення огляду відповідно до чинного законодавства і положень Інструкції.

2.3. Провести роботу щодо роз'яснення положень Інструкції в трудових колективах. До ЗО червня 1995 року обладнати відповідні інформаційні стенди в приміщеннях міськрайорганів внутрішніх справ, підрозділів ДАІ, автогосподарствах, а також на організованих стоянках транспорту індивідуальних власників.

2.4. Забезпечити зазначену в пункті 2.1 цього наказу категорію працівників органів внутрішніх справ бланками протоколу, передбаченого Інструкцією, та індикаторними трубками «Контроль тверезості».

2.5. Зобов'язати керівників міськрайорганів внутрішніх справ, командування підрозділів ДАІ, інших служб міліції постійно здійснювати контроль за дотриманням підлеглими вимог Інструкції, оперативно вживати заходів до усунення виявлених недоліків і порушень.

3. Міністру охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, начальникам управлінь охорони здоров'я виконкомів обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів:

3.1. Вжити вичерпних заходів до покращення організації та підвищення якості медичного огляду на стан сп'яніння.

3.2. Забезпечити контроль за проведенням медичними працівниками огляду громадян на стан сп'яніння відповідно до вимог Міністерства охорони здоров'я України та цієї Інструкції.

3.3. Виходячи з місцевих умов, організувати проведення в лікувально-профілактичних закладах лабораторних досліджень на стан сп'яніння.

3.4. Покласти організаційно-методичне керівництво в питанні проведення оглядів на стан сп'яніння на регіональні наркологічні диспансери.

5. Вважати такою, що не застосовується на території України, Інструкцію про порядок направлення громадян на огляд для встановлення стану сп'яніння і проведення огляду, затверджену наказом міністра внутрішніх справ СРСР, міністра охорони здоров'я СРСР, міністра юстиції СРСР від 29 червня 1983 року № 45/06-14/14/14/К-8-347.

Міністр внутрішніх справ України Міністр охорони здоров я Україн Міністр юстиции України В.І.Радченко В.О.Бобров В.В.Онопенко

ІНСТРУКЦІЯ про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів

Затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров я України та Міністерства юстиції України від 24 лютого 1995 року №114/38/15-36-18

1. Загальні положення

1.1. Інструкція визначає порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів.

Згідно з чинним законодавством України вчинення адміністративного правопорушення громадянином, який знаходиться у стані сп'яніння, може бути визнано обставиною, що обтяжує відповідальність. Відповідно до вимог статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, водії, судноводії та інші особи, які керують транспортними засобами, річковими і маломірними судами, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами.

Встановлення у правопорушника стану сп'яніння здійснюється на підставі його огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції працівниками міліції з використанням індикаторних трубок «Контроль тверезості» або інших спеціальних технічних засобів та(або) працівниками медичних закладів.

Проведення огляду на стан сп'яніння водіїв, судноводіїв та інших осіб, які керують транспортними засобами, річковими і маломірними судами з ознаками сп'яніння, а так само зазначених осіб, незалежно від наявності ознак сп'яніння, - учасників дорожньо-транспортних пригод, внаслідок яких постраждали громадяни, є обов'язковим.

Ознаками знаходження особи у стані сп'яніння є:

1.1.1. Наявність ознак алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з рота, нестійкість пози, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Заява громадян про вживання водієм спиртних напоїв, а так само признання в цьому самої особи.

1.1.2. Наявність ознак наркотичного чи іншого сп'яніння: наведені вище ознаки алкогольного сп'яніння (крім запаху алкоголю з рота), а також звужені чи дуже широкі зіниці, які майже не реагують на світло, сповільненість рухів чи відповідей на запитання. Специфічною ознакою можуть бути численні сліди від ін'єкцій на руках чи тілі.

1.2. Іноземці й особи без громадянства підлягають огляду на загальних підставах. Огляд іноземців, які користуються дипломатичним імунітетом, здійснюється, за їх згодою, у закладах охорони здоров'я.

1.3. У разі, коли особу, що перебуває в стані сп'яніння, доставляють до медичного витверезника, підставою для притягнення її до відповідальності є протокол медичного витверезника. Копія його видається працівнику міліції або іншій службовій особі, які доставили особу на витверезвлення.

1.4. В інших випадках огляд особи на стан сп'яніння проводиться з додержанням вимог цієї Інструкції.

1.5. Під час проведення огляду працівники закладів охорони здоров'я та міліції повинні діяти тактовно, не принижуючи честі й гідності особи, яка оглядається.

2. Огляд з використанням індикаторних трубок «Контроль тверезості»

2.1. До проведення огляду особи на стан сп'яніння із застосуванням індикаторної трубки «Контроль тверезості» допускаються уповноважені працівники органів внутрішніх справ, які мають спеціальні звання і пройшли відповідну підготовку в системі службового навчання.

2.2. Перед застосуванням індикаторної трубки «Контроль тверезості» перевіряється її придатність до використання. Забороняється застосовувати трубку, якщо вона має механічні пошкодження, порушена її герметичність, наповнювач має зелені вкраплення та пересипається по трубці, минув гарантійний строк придатності, наявні інші порушення вимог паспорта, що додається до неї підприємством-виготовлювачем.

2.3. Огляд водія (іншої особи) з використанням індикаторної трубки «Контроль тверезості» проводиться в присутності двох свідків. При цьому працівник міліції одержує згоду особи на її огляд на стан сп'яніння з використанням трубки «Контроль тверезості» або інших технічних засобів. У разі відсутності такої згоди огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

При отримані згоди трубку розкривають, безпосередньо, перед застосуванням у присутності особи, яку оглядають, і свідків. Працівник, котрий проводить огляд, надіває мундштук респіраторного балона на кінець трубки, що знаходиться ближче до реагенту, і пропонує особі, яку оглядають, взяти з упаковки індивідуальний мундштук одноразового використання, надіти його на протилежний кінець трубки і продути її до повного заповнення згаданого балона.

Наповнювач під дією парів алкоголю повинен протягом 1-2 хвилин змінити колір з жовтого на зелений.

Якщо колір реагенту змінився з жовтого на зелений, то пробу на вміст пари алкоголю в повітрі, що видихається, вважають позитивною. Якщо зміни кольору реагенту на зелений не відбулося, пробу вважають негативною.

2.4. Результати огляду оформляються протоколом огляду особи на стан сп'яніння (додається), а у разі, коли відповідні позиції передбачені в протоколі про адміністративне правопорушення, - розділом цього протоколу.

Бланки протоколів огляду особи на стан сп'яніння є документами суворого обліку та звітності. Вони виготовляються типографським способом ГУМВС України в Криму, м.Києві та Київській області, УМВС України в областях та місті Севастополі.

2.5. Позитивна проба на алкоголь у повітрі, що видихається, є підтвердженням факту вживання алкогольного напою, а протокол, при згоді особи з результатами огляду, - підставою для притягнення її, згідно з чинним законодавством до відповідальності, у тому числі водіїв - за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп'яніння.

Якщо оглянута особа не погоджується з результатами проби, цю особу направляють на огляд до закладу охорони здоров'я.

2.6. Якщо водій ухиляється від огляду, то в присутності двох свідків у протоколі про зазначене адміністративне правопорушення вказуються ознаки сп'яніння і дії порушника щодо ухилення від огляду, що є підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

2.7. У разі підозри на наявність у особи, яку оглядають, захворювання, зовнішні ознаки якого схожі на ознаки алкогольного сп'яніння, або травматичних ушкоджень перевірка цієї особи з допомогою індикаторних трубок «Контроль тверезості» або інших спеціальних технічних засобів не проводиться. Даній особі, у разі необхідності, подається перша медична допомога, після чого вона доставляється до лікувального закладу з метою надання медичної допомоги і огляду на стан сп'яніння.

2.8. Викладені в цій Інструкції процесуальні дії працівників по огляду осіб на стан сп'яніння поширюються й на інші технічні засоби, які допускаються до застосування за погодженням з Міністерством охорони здоров'я та Міністерством внутрішніх справ України. При цьому слід неухильно дотримуватись, викладеного в Інструкції підприємства-виготовлювача чи в іншій нормативно-технічній документації, порядку технічної експлуатації приладу.

3. Огляд у закладах охорони здоров'я

3.1 Огляд у закладах охорони здоров'я для встановлення стану сп'яніння особи проводиться будь-якої пори доби в спеціалізованих кабінетах наркологічних диспансерів лікарями-психіатрами-наркологами або у визначених органами охорони здоров'я лікувально-профілактичних установах чи пересувних спеціалізованих медичних лабораторіях лікарями-психіатрами, психіатрами-наркологами, невропатологами, спеціально підготовленими лікарями інших спеціальностей, фельдшерами фельдшерсько-акушерських пунктів, значно віддалених від лікувальних закладів, які пройшли спеціальну підготовку з використанням методик та приладів, дозволених Міністерством охорони здоров'я України, за списком, затвердженим головним лікарем центральної міської (районної) лікарні.

Перелік закладів охорони здоров'я, яким надається право проведення огляду на стан сп'яніння особи, затверджується регіональним органом охорони здоров'я за погодженням із відповідним органом внутрішніх справ. Проведення огляду на стан сп'яніння в інших закладах забороняється.

3.2. Направлення на огляд здійснюють працівники міліції, слідчі, прокурори, судді, а також службові особи підприємств, установ і організацій за місцем роботи особи, яка направляється на огляд. Якщо особа направляється з підприємства, установи чи організації, у неї повинно бути письмове звернення, завірене відповідною печаткою. Допускається проведення огляду за особистим зверненням громадянина на підставі його письмової заяви.

Особа, яка направлена на огляд за письмовим зверненням підприємств, установ чи організації може прибути в заклад охорони здоров'я як самостійно, так і в присутності уповноважених працівників цих підприємств.

3.3. Особи, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров'я, повинні бути доставлені до місця проведення огляду не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його проведення.

3.4. Якщо огляд у повному обсязі провести неможливо через характер спричинених особі травм, то в лікувальному закладі, в обов'язковому порядку, проводяться дослідження для встановлення наявності (концентрації) алкоголю в біологічних середовищах організму. За згодою чи на вимогу особи, яка оглядається, у разі її незгоди з отриманими результатами огляду, проводяться аналогічні дослідження.

В усіх випадках лікарі лікувально-профілактичних закладів відповідно до порядку, передбаченого Міністерством охорони здоров'я України, складають за визначеною формою протокол огляду для встановлення стану сп'яніння.

3.5. Працівник міліції, службова особа або уповноважений працівник підприємства, установи чи організації, які доставили громадянина на огляд, повинні вжити заходів до встановлення його особи. Лікар повинен упевнитися в особі, яку оглядає, ознайомитись з її документами (паспорт, особисте посвідчення, посвідчення водія тощо). Відсутність документів не може бути причиною для відмови у проведенні огляду. У цьому разі в протоколі огляду для встановлення стану сп'яніння зазначаються прикмети особи, яку оглядають, а також те, що дані про цю особу записані з її слів. У разі потреби, дані про оглянуту особу додатково повідомляються закладу охорони здоров'я.

3.6. Висновки, за результатами огляду лікарем, повідомляються оглянутій особі, у присутності особи, яка її доставила, про що робиться запис у протоколі.

Якщо особа, яка оглядається, ухиляється від проходження огляду (не дає можливості провести його в необхідному обсязі), це також відображається в протоколі з обов'язковим зазначенням у ньому ознак сп'яніння і дій особи по ухиленню від огляду.

Протокол складається у двох примірниках, перший з яких видається працівнику міліції, службовій особі, уповноваженому працівнику підприємства, установи, організації, що доставила громадянина для огляду, і засвідчується підписом лікаря і печаткою, а другий залишається в закладі охорони здоров'я.

У разі, коли особа за направленням відповідного підприємства, установи, організації самостійно звернулась до закладу охорони здоров'я для проведення огляду, протокол медичного огляду надсилається поштою на їх адресу, або передається їх представникові.

Відсутність бланків протоколів не може бути причиною відмови у проведенні огляду.

3.7. Кожний випадок огляду громадян на стан сп'яніння обов'язково фіксується в установленому Міністерством охорони здоров'я України порядку в прошнурованому, пронумерованому і скріпленому печаткою журналі, який ведеться і зберігається працівниками закладу охорони здоров'я. У разі необхідності вони надають працівникам міліції відомості про направлення співробітниками органів внутрішніх справ громадян на огляд за певний період часу.

3.8. Особа, яка оглядалася, а також працівник міліції, котрий доставив особу на огляд, в десятиденний строк мають право оскаржити висновки огляду до контрольної комісії медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп'яніння регіонального наркодиспансера або, в установленому порядку, до відповідної контрольної комісії Міністерства охорони здоров'я чи народного суду.

3.9. Витрати на проведення огляду можуть компенсуватися на договірній основі. Замовниками на проведення огляду не можуть виступати фізичні особи за винятком випадків проведення огляду з їх ініціативи.

3.10. Висновки щодо огляду особи на стан сп'яніння, одержані з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними, а винні в цьому службові особи несуть відповідальність у встановленому законодавством України порядку.

МИНИСТЕРСТВО ЗДРАВООХРАНЕНИЯ СССР

ПРИКАЗ 08.09.1988 №694

О мерах по дальнейшему совершенствованию медицинского освидетельствования для установления факта употребления алкоголя и состояния опьянения

В настоящее время медицинское освидетельствование лиц с подозрением на употребление алкоголя широко осуществляется в учреждениях здравоохранения. Прежде всего это касается освидетельствования водителей автотранспорта и других подвижных средств. Освидетельствование также осуществляется при заболеваниях и травмах вследствие опьянения или действий, связанных с опьянением и употреблением алкоголя, а также в случае конфликтных ситуаций, связанных с пребыванием на работе в нетрезвом состоянии. Указанные обстоятельства налагают на работников здравоохранения повышенную ответственность за качество проведения медицинского освидетельствования и обоснованность выносимых ими заключений.

Вместе с тем, на местах в организации медицинского освидетельствования для установления состояний, связанных с употреблением алкоголя, имеются серьезные недостатки. Нередко врачи,

привлекаемые к проведению такого освидетельствования, не осведомлены о всех действующих по этому вопросу нормативных документах; осуществляемое ими освидетельствование не соответствует требованиям инструкции, выносимые заключения должным образом не обосновываются результатами самого освидетельствования. Вследствие этого только за 1985-1987 годы Центральной контрольной комиссией экспертизы алкогольного опьянения при Минздраве СССР на основании экспертной оценки актов медицинского освидетельствования и медицинской документации, заключения о наличии алкогольного опьянения более чем в половине случаев признаны необоснованными.

В целях дальнейшего повышения качества медицинского освидетельствования для установления факта употребления алкоголя и состояния опьянения, организационно-методического улучшения этой работы органами и учреждениями здравоохранения.

ПРИКАЗЫВАЮ:

1. Министрам здравоохранения союзных и автономных республик, заведующим областными (краевыми) отделами здравоохранения, начальникам управлений (главных управлений) здравоохранения:

1.1. Принять необходимые меры по улучшению организации и повышению качества медицинского освидетельствования для установления факта употребления алкоголя и состояния опьянения.

1.2. Обеспечить контроль за проведением медицинскими работниками медицинского освидетельствования для установления факта употребления алкоголя и состояния опьянения в строгом соответствии с порядком, устанавливаемом Минздравом СССР.

Первый заместитель Министра И.Н.Денисов

МЕТОДИЧЕСКИЕ УКАЗАНИЯ МЕДИЦИНСКОЕ ОСВИДЕТЕЛЬСТВОВАНИЕ ДЛЯ УСТАНОВЛЕНИЯ ФАКТА УПОТРЕБЛЕНИЯ АЛКОГОЛЯ И СОСТОЯНИЯ ОПЬЯНЕНИЯУКАЗАНИЕ МИНИСТЕРСТВО ЗДРАВООХРАНЕНИЯ СССР

2 сентября 1988 г. № 06-14/33-14 (Д)

УТВЕРЖДАЮ Заместитель Министра здравоохранения СССР A.M. МОСКВИЧЕВ 2 сентября 1988 года №06-14/33-14

Основные принципы проведения медицинского освидетельствования для установления факта употребления алкоголя и состояния опьянения.

При осуществлении медицинского освидетельствования для установления факта употребления алкоголя или состояния опьянения следует иметь в виду, что соответствующее заключение нуждается не только в медицинском обосновании («медицинский критерий»), но и в правовом рассмотрении («юридический критерий»).

Соотношение медицинского и юридического критериев может быть различным в зависимости от характера конкретной правовой ситуации, по поводу которой проводится освидетельствование.

В действующем законодательстве определен целый ряд таких ситуаций. В частности, в соответствии с Указом Президиума Верховного Совета СССР от 16 мая 1985 г., Указом Президиума Верховного Совета РСФСР от 16 мая 1985 г. и соответствующими Указами других союзных республик устанавливается дисциплинарная и административная ответственность за появление в общественных местах в пьяном виде, оскорбляющем человеческое достоинство и общественную нравственность, распитие спиртных напитков на производстве или пребывание на работе в нетрезвом состоянии, управление транспортными средствами в состоянии опьянения. Наряду с этим определяется ответственность за доведение несовершеннолетних до состояния опьянения и оговариваются условия помещения в медицинские вытрезвители лиц, находящихся в средней и тяжелой степени опьянения.

В связи со сказанным, врач, проводящий освидетельствование, должен не только констатировать сам факт потребления алкоголя, но и правильно квалифицировать состояние обследуемого, поскольку диагностика соответствующих синдромов служит медицинским критерием для установления определяемых в законе правонарушений, связанных с потреблением алкоголя.

Как показывает клиническая практика и опыт экспертной работы, наступающее при потреблении алкоголя состояние, в зависимости от тяжести алкогольной интоксикации, выраженности ее клинических признаков и времени, прошедшего после потребления спиртного, может характеризоваться несколькими самостоятельными с медико-биологической точки зрения синдромами.

Кроме того, при проведении освидетельствования в целях предупреждения заболеваний, несчастных случаев и обеспечения безопасности труда необходимо выявлять нарушения функционального состояния, требующие отстранения от работ с источниками повышенной опасности.

Наряду с необходимостью дифференцированной квалификации синдромов, связанных с употреблением алкоголя, освидетельствование по этому вопросу должно отвечать ряду дополнительных требований.

Во-первых, поскольку отдельные проявления алкогольной интоксикации не являются специфичными, оценку следует производить синдромально: при условии выявления и учета целого комплекса признаков, свидетельствующих о нарушении в самых различных системах организма.

Во-вторых, в связи с тем, что медицинское освидетельствование должно быть основано на всестороннем клиническом обследовании освидетельствуемых с использованием необходимых лабораторных тестов, выполнять его должен врач (фельдшер), который полностью несет ответственность за правильность вынесенного заключения.

В-третьих, следует помнить, что решающим условием правильного осуществления медицинского освидетельствования для установления факта употребления алкоголя и состояния опьянения является строгое соблюдение его единого порядка и формы во всех регионах страны. При проведении данного вида освидетельствования необходимо иметь в виду правомерность медицинского обследования и обоснованность вынесения соответствующего заключения.

Обоснованность вынесения заключения о факте употребления алкоголя и состоянии опьянения подразумевает всесторонний характер обследования освидетельствуемого и выявления целого ряда симптомов, сочетание которых позволяет говорить о наличии признаков, специфичных для того или иного синдрома. Обоснованность вынесения заключения имеет в виду квалифицированное изучение клинических проявлений, связанных с употреблением алкоголя, проведение специальных функциональных проб испытуемому, правильный анализ результатов освидетельствования. Важнейшим условием при этом является соблюдение соответствия диагностических формулировок наблюдаемым клиническим феноменам.

Недопустимым является установление факта употребления алкоголя и состояния опьянения у обследуемого исключительно на основании запаха алкоголя изо рта, а также сведений о потреблении спиртных напитков.

Одновременно следует указать, что использование биологических реакций на наличие этилового спирта требует тщательного врачебного контроля за условиями и методикой осуществления соответствующих исследований. Выбор и порядок проведения биологических проб определяются особенностями клинического состояния обследуемого; при этом взятие крови производится только по медицинским показаниям (в основном, в связи с общим тяжелым состоянием освидетельствуемого). Необходимо учитывать, что большинство из используемых в настоящее время проб не являются строго специфичными на алкоголь. Имеющийся опыт свидетельствует также о нередко возникающих методических ошибках при осуществлении пробоотбора и проведении анализа.

В связи со сказанным в случаях неполной или неясной клинической картины опьянения необходимо исследовать различные биосреды, применять сочетание 2-3 химических тестов на алкоголь, а при исследовании выдыхаемого воздуха или слюны повторять их проведение через 20-30 минут. Заключение об установлении факта употребления алкоголя и состояния опьянения должно выноситься на момент первичного обследования освидетельствуемого. Это связано в первую очередь с приходящим характером симптоматики опьянения. Кроме того, определенное значение здесь может иметь влияние сопутствующих факторов, например, введение обследуемому наркотических или спиртосодержащих препаратов по медицинским показаниям. Необходимость вынесения заключения по вопросам опьянения в возможно более ранние сроки продиктована также большим социальным и моральным значением указанного диагноза. Причем соблюдение прав граждан в данном отношении предполагает сообщение освидетельствуемому результатов освидетельствования.

Еще одним принципом осуществления освидетельствования для установления состояний, обусловленных потреблением алкоголя, является соблюдение врачом, проводящим медицинское освидетельствование, деонтологических норм. В каждом сомнительном случае следует тщательно оценивать возможность появления тех или иных признаков вне связи с потреблением спиртных напитков.

Конфликтные случаи по заявлению частных лиц и администрации предприятий и организаций подлежат разбору в соответствующих региональных контрольных комиссиях, в состав которых входят высококвалифицированные специалисты. При проведении повторного освидетельствования необходимо исследование как минимум двух биологических сред организма с обязательным анализом мочи на алкоголь. При возбуждении уголовного дела (например, по факту до-рожно- транспортного происшествия или уголовно наказуемого правонарушения) и возникновении необходимости в ретроспективной оценке состояния указанная оценка осуществляется в рамках судебно-медицинской или судебно-психиатрической экспертизы по постановлению следователя, прокурора или определению суда.

Краткие сведения о физиологических основах фармакологического эффекта алкоголя

Этиловый спирт как фармакологический агент обладает целым рядом эффектов. Ведущим среди них является действие на центральную нервную систему. Кроме того, влияние алкоголя сказывается на сердечно-сосудистой, пищеварительной и выделительной системах. Наконец, как показано, алкоголь обладает мощным воздействием на гормональную систему и обмен веществ в целом.

Эффекты, вызываемые при однократном введении этилового спирта и при его систематическом приеме, могут существенно различаться, что важно учитывать для правильной квалификации состояний, обусловленныхего приемом.

По некоторым особенностям центрального действия этанол близок к наркотическим анальгетикам и снотворным.

Механизм острого действия этилового спирта на уровне клетки преимущественно связан с изменением под его влиянием структуры клеточной мембраны (так называемое «разжижение» мембран).

Как показано в экспериментах на животных и подтверждено в клинических наблюдениях над людьми, алкоголь поражает в первую очередь нейроны коры больших полушарий, гиппокампа, зубчатой извилины и мозжечка. Кроме того, он воздействует и на нейрональную передачу в синапсах спинного мозга. Потребление алкоголя приводит к нарушению синтеза нейробелков, вызывает изменение в обмене нейромедиаторов и нейрогормонов. Под влиянием алкоголя изменяется мозговой кровоток.

Иными словами, этиловый спирт обладает многообразным фармакологическим и токсическим действием на нервную систему и другие системы организма. Кроме собственных эффектов алкоголя, его потребление может приводить и к потенцированию действия иных химических веществ и соединений, присутствующих в организме. Все это обуславливает чрезвычайную сложность физиологического действия алкоголя, полиморфизм клинических проявлений и поведения индивида при алкогольной интоксикации.

Считается, что влияние алкоголя на деятельность центральной нервной системы человека складывается из двух фаз: фазы возбуждения и фазы торможения.

Согласно этим представлениям, физиологическое действие, которое производит алкоголь, зависит от его дозы и от скорости изменения концентрации алкоголя в тканях. Возбуждающий эффект начинает проявляться уже при самых незначительных дозировках алкоголя. Он достигает своего пика, с учетом индивидуальных колебаний, при приближении концентрации алкоголя в крови к 0,5 град./оо. Торможение обычно наблюдается с уровня 1 град./оо. Следует также учитывать, что быстрый подъем уровня этилового спирта в средах организма ведет к возбуждению и перевозбуждению центральной нервной системы. Его снижение способствует проявлению процессов центрального торможения.

Здесь, однако, важно подчеркнуть, что представления о двухфазном действии алкоголя весьма приближенные и могут быть применены лишь к некоторым показателям активности нервной системы (спонтанная и вызванная электрическая активность коры и ряда подкорковых структур, частота дыхания и сердечных сокращений, перистальтика кишечника и др.). На самом деле изменение деятельности нервной системы под влиянием алкоголя имеет более сложный характер. Об этом говорит, в частности, то, что этиловый спирт обладает значительным угнетающим действием на мезэнцефалическую ретикулярную формацию, мозжечковые и моторно - координационные центры. В отношении других функций эффект алкоголя вообще непостоянен (мышечный тонус, кожно - гальванический рефлекс, синаптиче-ская передача и др.). Для понимания сущности физиологических эффектов этилового спирта важное значение имеет уяснение того факта, что наблюдаемые изменения в деятельности различных систем мозга происходят не синхронно, а с различной скоростью и в различных размерах и, кроме того, подвержены колебаниям, обусловленным индивидуальными особенностями и ситуационными влияниями.

Все это приводит к тому, что функциональные расстройства, появляющиеся после введения незначительного количества этанола, проявляются мозаично и имеют быстро проходящий характер. При введении больших дозировок этого вещества отмеченная мозаичность физиологических реакций уступает место более специфичному набору расстройств, которые и определяют своеобразие клинических проявлений алкогольной интоксикации.

Наибольшей чувствительностью к эталону отличаются системы, ответственные за оперативную переработку информации, память, моторные функции и эмоциональное реагирование. Ранимость названных функций значительно возрастает при дополнительных нагрузках. Поэтому при диагностике опьянения обязательно следует включать специальные пробы, позволяющие усилить проявления отмеченной функциональной недостаточности в деятельности нервной системы.

Эффекты алкоголя чаще всего выявляются тогда, когда перед индивидуумом встают задачи по выбору характера реагирования. В таких случаях объективно регистрируются в интеллектуальной деятельности, снижение чувства опасности, утрата контроля за поведением.

Выявление клинических признаков действия алкоголя

Клиническая оценка является определяющим этапом медицинского освидетельствования обследуемых для установления факта употребления алкоголя и состояния опьянения. Это связано с тем, что клиническое обследование базируется на всестороннем изучении индивидуума. Правильное его осуществление позволяет предупредить ошибки и случайности, неизбежно возникающие при одностороннем подходе к освидетельствованию.

Традиционно клиническая диагностика состояний, обусловленных потреблением алкоголя, производится на основании рассмотрения и оценки психической сферы и поведения, выявлении неврологических и вегето-сосудистых нарушений. При этом в зависимости от степени алкогольной интоксикации выраженность ее клинических признаков может быть различной. В наиболее типичном виде клинические признаки действия алкоголя обнаруживаются в средней и тяжелой степени опьянения. При других формах нетрезвого состояния указанные признаки выражены менее или выявляются лишь на уровне микросимптомов. В таких случаях важным подспорьем при установлении нетрезвого состояния являются биохимические методы исследования.

Наиболее характерные изменения в психическом состоянии под действием алкоголя отмечаются в рамках выраженного алкогольного опьянения. Как правило, они наблюдаются в форме следующих трех симптомокомплексов.

Первым из них является алкогольная эйфория. Она обычно возникает после приема сравнительно небольших доз алкоголя и относительно непродолжительна: длится на протяжении первых 1-3 часов после приема спиртного. Часто эйфория недостаточно устойчива и легко сменяется дис-форическими вспышками. Для ее возникновения и поддержания необходимо сохранение благоприятного психологического окружения.

Повышенная речевая и моторная активность, экспрессивность поведения, отвлекаемость, расторможенность и повышение самооценки являются основными признаками эйфории.

Второй клинический вариант алкогольного опьянения наблюдается в форме дисфорического состояния, развивающегося на фоне алкогольной интоксикации. Указанная форма простого алкогольного опьянения нередко возникает в случаях измененной «почвы», при формировании патологической зависимости от алкоголя, а также в условиях психологии. Дисфорический оттенок настроения возникает также на выходе из опьянения. Эмоциональный фон в таких случаях характеризуется раздражительностью, недовольством, легко возникающим чувством ущемленного достоинства. Лица, находящиеся в описываемом состоянии, угрюмы, озлоблены, их речь отрывиста. Со стороны такого индивидуума возможны отдельные импульсивные и агрессивные действия и поступки. В некоторых случаях при дисфо-рическом характере опьянения фон настроения приобретает гипотимическую окраску. Определяются более или менее выраженные расстройства тревожного ряда. Указанные нарушения могут достигать депрессивного уровня. При таких состояниях выявляются идеи самообвинения, реакции раскаяния и т.д.

Третий тип алкогольного опьянения характеризуется состоянием психомоторной заторможенности. Обычно он сопровождается снижением возбуждений, активности, появлением вялости, медлительности, нарастанием сонливости. При этом отмечается обеднение речевой продукции, замедление интеллектуальных процессов, нарушение мышления и памяти. Указанные расстройства часто возникают после потребления больших количеств алкоголя или при повышенной чувствительности к нему.

Помимо отмеченных вариантов простого алкогольного опьянения в наркологической и психиатрической практике, хотя и сравнительно редко, встречаются осложненные формы алкогольного опьянения и патологическое опьянение.

Подробное описание и особенности диагностической оценки указанных расстройств приводятся в соответствующей литературе и методических указаниях по их судебно - психиатрической квалификации. Ввиду этого и учитывая относительную редкость возникновения таких форм опьянения, следует только указать на ведущие клинические критерии их диагностики.

Главным признаком осложненных форм простого алкогольного опьянения и патологического опьянения является то, что при этих состояниях происходит относительно длительное помрачение сознания с расстройством ориентировки в месте, времени, ситуации, а иногда и в собственной личности. При этом отмечается внешняя упорядоченность и целесообразность действий и поступков индивида, находящегося в состоянии опьянения, хотя по существу в его поведении отсутствует понятная мотивировка и оно неадекватно реальности. Указанные расстройства, как правило, возникают неожиданно и сопровождаются резким изменением аффективной сферы с появлением ярости, страха, гнева, не-провоцированной агрессии.

Патологическое опьянение обычно возникает у лиц с преморбидно измененной «почвой» нередко в стрессовых ситуациях после употребления небольших доз алкоголя. Для осложненных форм простого опьянения, наоборот, характерно возникновение нарушения сознания после приема больших доз алкоголя. Причем возникновению состояния измененного сознания предшествует последовательная смена основных фаз алкогольного опьянения.

Опыт работы в области экспертизы алкогольного опьянения говорит о том, что наибольшее количество экспертиз связано со случаями потребления небольших доз алкоголя, когда диагностика психических нарушений затруднена и требует практического навыка. При анализе клинической картины простого алкогольного опьянения следует учитывать то, что в зависимости от чувствительности субъекта и количества принятого алкоголя и толерантности к нему состояние субъекта может быть различным. Кроме того, экспертная ситуация, в которой проводится обследование освидетельствуемого, вносит существенную специфику в психопатологические проявления симптоматики опьянения. Важно подчеркнуть, что в условиях освидетельствования выявление алкогольной эйфории бывает относительно редким. Поэтому в случаях ее возникновения надо не забывать о возможности неалкогольного генеза эйфории.

Значительно чаще при медицинском освидетельствовании по вопросам установления факта употребления алкоголя и состояния опьянения приходится сталкиваться с дис-форическими состояниями, которые развиваются на фоне алкогольной интоксикации. В этих условиях часто можно наблюдать быструю трансформацию симптоматики под влиянием ситуационных воздействий.

Необходимо подчеркнуть, что проведение медицинского освидетельствования само по себе является мощным психогенным раздражителем, в ответ на который возможно возникновение бурных психологических реакций, маскирующих симптоматику алкогольного опьянения (реакция протеста, оппозиции, отказа, паранойяльные и тревожные реакции и др.). Их выраженность в значительной степени зависит от характерологического склада обследуемого, с одной стороны, и порядка проведения процедуры обследования с другой.

Кроме того, клинические признаки опьянения в определенной степени могут нивелироваться попытками обследуемого скрыть имеющуюся у него симптоматику, что также затрудняет выявление психических отклонений, обусловленных действием алкоголя.

В связи со сказанным следует подчеркнуть, что преодоление указанных диагностических сложностей возможно только при условии строгого соблюдения порядка освидетельствования и корректности проведения самой процедуры.

Необходимо следить за тем, чтобы клиническое обследование предваряло лабораторные тесты, чтобы оно проводилось уверенно, строго и быстро, а результаты отдельных проб и испытаний ни в коем случае не сообщались обследуемому до окончания всей процедуры освидетельствования.

Немалое значение, особенно при повторном анализе обоснованности вынесения диагностического заключения по жалобам, играет правильность описания врачом, проводившим освидетельствование, психического состояния обследуемого. Оно требует указания, в первую очередь, на особенности внешнего облика и поведения освидетельствуемого, его реакцию на ситуацию обследования, а также субъективные жалобы и интерпретацию обстоятельств задержания. За исключением случаев глубокого опьянения, когда в состоянии обследуемого преобладает заторможенность, вплоть до сонливости, поведение нетрезвого человека может характеризоваться широким спектром психических реакций. Нередко обследуемые бывают нарочито сдержанными, замкнутыми. При этом их речевая продукция обеднена. Они предпочитают давать односложные ответы, избегают эмоционального контакта с окружающими. Чувствуется, что они эмоционально напряжены, осторожны, стремятся контролировать свои высказывания и поступки, скрыть проявления опьянения. У таких лиц обнаруживается подчеркнутое и несколько замедленное реагирование на внешние раздражители, отсутствие спонтанности, бросающаяся в глаза скованность, осторожность, обдумывание ответов на вопросы.

В других случаях, особенно при наличии соответствующего характериологического склада, обследуемые начинают шумно протестовать против проведения процедуры освидетельствования, провоцируют конфликты, иногда угрожают. В таких случаях не исключены агрессивные и аутоагрессив-ные поступки. В последнем случае они зачастую имеют явно демонстративный оттенок. При склонности к демонстративным реакциям испытуемые жалуются на свое самочувствие, нарочито неправильно выполняют предлагаемые пробы, заискивают перед врачом, проводящим освидетельствование, или напротив, привлекая всеобщее внимание, шумно требуют «справедливости».

Поведение обследуемого в состоянии опьянения может иметь и другие проявления. Нередки суетливость, подозрительность, реакции рассеяния. Довольно часто со стороны обследуемого обнаруживается тенденция к диссиму-ляции. Обычно это проявляется в отказе или неправильной даче биосред для анализа на алкоголь (неправильное продувание выдыхаемого воздуха, попытки подменить анализы и т.д.). Отмечаются также случаи «непонимания» инструкций, невыполнения отдельных функциональных проб, попытки затруднить освидетельствование, уйти от контакта с врачом.

Регистрация указанных феноменов имеет существенное диагностическое значение, поскольку косвенно свидетельствует о возможности предшествующего потребления алкоголя.

При оценке психического состояния необходимо обращать внимание на преобладающий фон настроения освиде-тельствуемого, указывать, если это имеется, на значительную выраженность эмоциональных реакций того или иного регистра (эйфоричность, апатия, напряженность, тревога, раздражительность, неустойчивость настроения). Важно также описывать особенности протекания интеллектуальной деятельности, указывать в соответствующих случаях на затруднения при концентрации внимания, рассеянность, повышенную отвлекаемость, излишнюю обстоятельность. Полезно предъявлять интеллектуальные задачи (например, вычитать по семь из ста, запоминание ряда чисел, ассоциативный тест, называние предметов на какую-либо букву и т.д.). Важную информацию дают также наблюдения за характером речи обследуемого, выговариванием отдельных звуков, словосочетаний, эмоциональными модуляциями голоса. В опьянении часто выявляются «смазанность» произношения, отдельные дизартрии, иногда речь приобретает скандированный оттенок, появляется монотония. Указанные особенности обычно обнаруживаются при выполнении скороговорок, чтении вслух, счете.

Наибольшие затруднения при оценке психического состояния освидетельствуемого обычно возникают в связи с интерпретацией роли психогенных факторов. В своих жалобах обследуемые нередко ссылаются на конфликты с представителями милиции или администрации, повышенную эмоциональную возбудимость, наличие тяжелых субъективных переживаний, которые якобы сказались на их состоянии в момент освидетельствования. Поэтому в ходе проведения обследования врач обязан учитывать и отражать такие обстоятельства, если они имеются, при заполнении соответствующих пунктов акта. В то же время при описании состояния обследуемого рекомендуется обращать внимание, в первую очередь, на те особенности его поведения и психического статуса, которые сами по себе не вписываются в реальную обстановку освидетельствования и не могут быть обусловлены факторами ситуационного порядка.

Наряду с изучением психического состояния важнейшее место при проведении клинического освидетельствования обследуемого занимает выявление нарушений со стороны нервно-двигательного аппарата. В акте медицинского освидетельствования отражаются общие особенности двигательной сферы обследуемого, обращается внимание на усилениеобщей подвижности или, наоборот, ее снижение. Описывается характер мимики, которая при опьянении обычно становится более вялой или утрированной.

Весьма характерным признаком воздействия алкоголя является нарушение походки. Этот показатель, как свидетельствует опыт, является высокочувствительным и довольно надежным. Неустойчивая походка, разбрасывание ног при ходьбе постоянно встречается у лиц с выраженным опьянением. Следует подчеркнуть, что аналогичные расстройства, хотя и в меньшей степени, обнаруживаются также и при легкой алкогольной интоксикации. Для их выявления и в этом случае следует прибегать к весьма надежной и простой функциональной пробе: ходьбе с быстрыми поворотами.

При проведении пробы «ходьба с быстрыми поворотами» обследуемому предлагают сделать 5-6 шагов в одном направлении, быстро развернуться вокруг своей оси и сделать столько же шагов в обратном направлении.

Установить тонкие нарушения координации в легком алкогольном опьянении можно также при задании поднять мелкий предмет с пола; при закрытых глазах коснуться пальцем кончика носа; свести при закрытых глазах кончики указательных пальцев.

Опыт работы в области освидетельствования по вопросам алкогольного опьянения показывает, что к диагностически ценным симптомам опьянения относятся нарушения при удерживании равновесия в позе Ромберга, особенно в сенсибилизированной, и появление нистагма.

При исследовании движений глаз выявляют горизонтальный установочный нистагм во время фиксации взора в крайних отведениях. Более чувствительной является проба Ташена, которая проводится следующим образом. Обследуемому предлагают, стоя на месте, совершить 5 оборотов вокруг собственной оси в течение 10 сек. Затем его останавливают и просят зафиксировать взор на каком-либо предмете, который врач держит у него перед глазами на расстоянии 25 см. По секундомеру отмечают время длительности появляющегося нистагма. Обычно у здорового индивида длительность нистагма не превышает 10 сек. В случае опьянения этот показатель увеличивается.

Некоторую дополнительную информацию о состоянии освидетельствуемого дает изучение сухожильных рефлексов. Однако следует подчеркнуть, что их изменение под действием алкоголя наблюдается при весьма выраженной степени интоксикации. А нарушения с этой стороны при отсутствии или сомнительности других признаков скорее указывает на наличие самостоятельного заболевания нервной системы. То же самое можно сказать и об изменениях болевой чувствительности, поскольку клинически значимое анестетическое действие этилового спирта также выявляется только при глубоком опьянении.

Тем не менее, наличие названных расстройств целесообразно проверять в ходе медицинского освидетельствования, поскольку они могут иметь дифференциально-диагностическое значение. С этой же целью следует осматривать кожные покровы для обнаружения шрамов, рубцов, а также расспрашивать обследуемого о возможных неврологических заболеваниях и потреблении медикаментов.

В качестве самостоятельной группы расстройств, обусловленных алкогольным опьянением, следует назвать симптоматику, указывающую на нарушение в системе вегетативной регуляции. Специальные исследования показали, что в совокупности с другими признаками интоксикации диагностической ценностью при легкой степени опьянения обладает такой симптом, как покраснение склер глаз. Характерно также увеличение частоты сокращений сердца свыше 100 в минуту.

Известно, что во многих случаях при проведении освидетельствования у обследуемых отмечается гиперемия кожных покровов, изменения артериального давления, частоты дыхания и температуры тела. Однако перечисленные симптомы в большой степени подвержены колебаниям и могут отражать неспеци-фическую реакцию обследуемого. Регистрация комплекса негативных проявлений в полном объеме, тем не менее, имеет немаловажное значение, поскольку на основании правильно выявленных расстройств можно сделать заключение о стойком изменении функциональной активности организма болезненной или постинтоксикационной природы. При клиническом обследовании освидетельствуемого следует обратить внимание на правильную оценку запаха алкоголя от освидетельствуемого. Запах алкоголя изо рта практически обязателен в состоянии алкогольного опьянения. Однако субъективная оценка наличия или отсутствия запаха алкоголя изо рта, как показывает практический опыт, нередко приводит к ошибкам. Следует дифференцировать запах алкоголя с запахами других летучих пищевых, лекарственных или косметических веществ, которые могут весьма напоминать алкоголь. Кроме того, нередко может запах исходить от одежды обследуемого, пропитанной спиртными напитками, от повязок или ран, обработанных спиртосодержащими препаратами. Поэтому запах алкоголя следует определять при глубоком выдохе обследуемого с близкого расстояния. В ряде случаев можно прибегнуть к стаканной пробе, которая производится путем глубокого выдоха обследуемого в чистый стакан до запотевания его стенок и последующей немедленной оценкой этой пробы лицом, осуществляющим освидетельствование.

Ввиду сказанного, запах алкоголя изо рта при отсутствии других клинических признаков воздействия алкоголя на организм не может служить единственным основанием для установления факта употребления алкоголя.

Анализ полученных данных, заключение по результатам освидетельствования

Одним из наиболее ответственных этапов медицинского освидетельствования для установления факта употребления алкоголя и состояния опьянения является правильное формулирование соответствующего заключения. В его основу должна быть положена синдромологическая квалификация состояния освидетельствуемого, поскольку только при этом условии заключение может быть признано медицински обоснованным.

При первичном освидетельствовании отсутствие клинических симптомов нарушения функционального состояния, запаха алкоголя изо рта в сочетании с отрицательными результатами биологических проб на наличие алкоголя в выдыхаемом воздухе может являться достаточным для вынесения заключения: трезв, признаков потребления алкоголя нет.

При повторном освидетельствовании, а также в тех случаях, когда по мнению врача, проводящего освидетельствование, это необходимо, производится отбор проб биологических жидкостей организма, и заключение выносится с учетом результатов газохроматографического исследования этих жидкостей.

При выявлении симптомов, свидетельствующих о потреблении обследуемым алкоголя, в зависимости от их выраженности, выносится следующее заключение:

- установлен факт употребления алкоголя, признаков опьянения не выявлено.

Данное заключение выносится при выявлении факта употребления алкоголя в тех случаях, когда поставлен вопрос об установлении факта употребления спиртных напитков или пребывания в нетрезвом состоянии на работе (в соответствии с п. 2 Указа Президиума Верховного Совета СССР от 16 мая 1985 г. «Об усилении борьбы с пьянством»).

Факт употребления алкоголя диагностируется в случаях наличия убедительных данных, подтверждающих потребление освидетельствуемым алкоголя при отсутствии четкой клинической картины алкогольного опьянения. Такие состояния могут наблюдаться при потреблении алкоголя в незначительных дозах, а также через некоторое время после исчезновения выраженного синдрома опьянения в фазе элиминации.

Такое заключение об установлении факта употребления алкоголя выносится на основании выявления по крайней мере одного из следующих совокупностей признаков:

- наличие отдельных признаков действия алкоголя (например таких, как покраснение склер глаз, горизонтальный нистагм, положительная проба Ташена, нарушение коорди-наторных проб и др.) в сочетании с запахом алкоголя или перегара изо рта и выявлением алкоголя в выдыхаемом воздухе не менее, чем двумя различными методами (например, показания прибора ППС-І, индикаторных трубок «Контроль трезвости» и трубок Мохова-Шинкаренко, реакции Рапопорта) при обязательном двукратном проведении этих проб с интервалом в 20-30 минут;

- наличие запаха алкоголя или перегара изо рта в сочетании с положительной реакцией на алкоголь в выдыхаемом воздухе при двукратном проведении одной из индикаторных проб с интервалом в 20-30 минут (на приборе ППС-І, с помощью индикаторных трубок трезвости и трубок Мохова-Шинкаренко, реакции Рапопорта), подтвержденной положительными результатами газохроматографического определения алкоголя в моче.

Безусловно, вынося заключение об установлении факта употребления алкоголя, врач должен быть уверен в том, что при пробоотборе, хранении проб, проведении анализов не допущено ошибок.

Алкогольное опьянение

Алкогольное опьянение представляет собой развернутый синдром воздействия алкоголя на организм. Его возникновение свидетельствует о выраженном нарушении способности индивидуума контролировать свое поведение в обычных условиях, что может быть связано как с количеством принятого алкоголя, так и с индивидуальной чувствительностью к нему. Синдром алкогольного опьянения включает в себя патологические изменения в психической сфере и поведении, расстройства в системе вегетативно-сосудистой регуляции, двигательные нарушения, запах алкоголя изо рта и положительные химические реакции на этиловый спирт.

В случаях освидетельствования водителей транспортных средств, когда ответственность водителя наступает при управлении транспортным средством в состоянии опьянения в соответствии с Указом Президиума Верховного Совета СССР от 15 марта 1983 г. «Об административной ответственности за нарушение правил дорожного движения» при выявлении клинического синдрома опьянения и положительных результатов инструментальных или химических тестов на алкоголь в выдыхаемом воздухе или биологических жидкостях выносится заключение: алкогольное опьянение.

Степень опьянения не указывается, поскольку в этих случаях ответственность наступает независимо от степени опьянения. Если у водителя не выявлена клиническая картина опьянения, выносится заключение: признаков опьянения не выявлено.

Следует подчеркнуть, что основой медицинского заключения при установлении синдрома алкогольного опьянения является внимательное клиническое обследование ©свидетельствуемых, химические реакции имеют дополнительное значение.

В зависимости от характера и выраженности клинических проявлений выделяют легкую, среднюю и тяжелую степень алкогольного опьянения, а также алкогольную кому.

а) Легкая степень алкогольного опьянения устанавливается на основании выявления следующего симптомоком-плекса:

- незначительные изменения психической деятельности (например, замкнутость, замедленное реагирование, вспыльчивость, демонстративные реакции, попытки дисси-муляции, эйфория, эмоциональная неустойчивость, затруднения при концентрации внимания, отвлекаемость и др.);

- усиление вегетативно-сосудистых реакций (гиперемия кожи и слизистых, инъецированность склер, повышенная потливость, тахикардия и т.д.);

- отдельные нарушения в двигательной сфере (возможны: изменения походки, пошатывание при ходьбе с быстрыми поворотами, неустойчивость в сенсибилизированной и простой позе Ромберга, неточность выполнения мелких движений и координаторных проб, горизонтальный нистагм при взгляде в сторону, положительная проба Ташена);

- запах алкоголя изо рта;

- положительные химические реакции на алкоголь.

б) Алкогольное опьянение средней степени устанавливается при выявлении следующих расстройств:

- выраженные изменения психической деятельности (поведение, сопровождающееся нарушением общественных норм, неправильная оценка ситуации, заторможенность, возбуждение с агрессивными или аутоагрессивными действиями и неадекватными высказываниями, эйфория, дисфория, нарушение последовательности изложения мыслей, фрагментарность высказываний, элементы персеверации, замедление и обеднение ассоциаций и т.д.);

- вегетативно-сосудистые расстройства (гиперемия или побледнение кожных покровов и слизистых, учащение пульса, дыхания, колебание АД, потливость, слюнотечение, расширение зрачков, вялая фотореакция);

- двигательные и нервно-мышечные нарушения (выраженная дизартрия, неустойчивость при стоянии и ходьбе, отчетливые нарушения координации движений, снижение сухожильных рефлексов и болевой чувствительности, горизонтальный нистагм);

- резкий запах алкоголя изо рта;

- положительные химические пробы на этиловый спирт.

в) Тяжелая степень алкогольного опьянения устанавливается на основании выявления следующих нарушений:

- тяжелые расстройства психической деятельности (нарушения ориентировки, резкая заторможенность, сонливость, малая доступность контакту с окружающими, непонимание смысла вопросов, отрывочные бессмысленные высказывания);

- выраженные вегетативно-сосудистые нарушения (тахикардия, артериальная гипотония, дыхание хриплое из-за скопления слизи в полости рта и носоглотке, бледность кожи и слизистых, потливость, в ряде случаев непроизвольное мочеиспускание, слабая реакция зрачков на свет);

- тяжелые двигательные и нервно-мышечные нарушения (неспособность самостоятельно стоять и выполнять целенаправленные действия, подавление сухожильных рефлексов, снижение корнеальных рефлексов, иногда спонтанный нистагм);

- резкий запах алкоголя изо рта;

- положительные химические пробы на этиловый спирт. В крови, как правило, свыше 3 град./оо алкоголя.

г) Алкогольная кома диагностируется при:

- отсутствии признаков психической деятельности (бессознательное состояние, отсутствие реакций на окружающее);

- тяжелых нарушениях вегетативной регуляции и деятельности сердечно-сосудистой системы (коллаптоидное состояние, непроизвольное мочеиспускание и дефекация, расстройства дыхания);

- тяжелых нервно-мышечных нарушениях (резкое понижение мышечного тонуса, отсутствие болевых, рогович-ных, сухожильных рефлексов, в ряде случаев - патологические рефлексы, гиперкинезы и др.);

- резком запахе алкоголя;

- концентрации алкоголя в крови свыше 3-4 град. / оо. Следует подчеркнуть, что диагностика тяжелой степени

опьянения и тем более алкогольной комы является абсолютным показателем для оказания медицинской помощи.

Примечание. При травмах и заболеваниях, сопровождающихся тяжелым, бессознательным состоянием больного, затрудняющим выявление клинических симптомов опьянения, основой заключения о нетрезвом состоянии или алкогольном опьянении являются результаты количественного определения алкоголя в крови только газохроматографи-ческим методом, а также описанные в медицинской карте стационарного больного симптомы в процессе динамического наблюдения. При этом опьянению легкой степени соответствует содержание в крови алкоголя от 1,0 до 2,0 град./оо и средней степени - свыше 2,0 град./оо.

Состояние одурманивания, вызванное наркотическими или другими веществами

Наличие клинических симптомов опьянения при отсутствии запаха алкоголя изо рта и отрицательных химических проб на алкоголь может наблюдаться при опьянении (одурманивании), вызванном наркотическими или другими одурманивающими средствами.

В этих случаях для подтверждения диагноза наркотического или токсикоманического опьянения наряду с подробным описанием клинических симптомов опьянения необходимы результаты химических исследований, подтверждающих потребление освидетельствуемым конкретного вещества, оказывающего наркотическое или токсикоманическое воздействие, и на основании которых выносится заключение о наркотическом опьянении или опьянении, вызванном потреблением других одурманивающих средств.

Определение этанола в выдыхаемом воздухе и биологических средах организма

Этиловый алкоголь обладает высокой гидрофильностью и при попадании в организм распределяется по всем тканям и органам пропорционально содержанию в них воды.

В алкогольном опьянении выделяют фазу всасывания (резорбции), во время которой концентрация алкоголя в тканях организма быстро возрастает, и фазу окисления и выведения алкоголя (элиминации), характеризующуюся тем, что концентрация алкоголя с постоянной скоростью уменьшается. Однако такое наименование фаз в известной мере условно, т.к. окисление и выделение алкоголя начинается сразу же с момента поступления его в кровь, т.е. с начала фазы всасывания.

Скорость нарастания концентрации алкоголя в крови непостоянна, она зависит от многих условий: количества и крепости принятых напитков, количества и состава принятой до и после употребления алкоголя пищи, уровня всасываемости и моторной деятельности желудочно-кишечного тракта. На пустой желудок концентрация алкоголя в крови нарастает быстро и достигает максимума через 30-80 минут, на полный желудок всасывание протекает медленно - максимум алкоголя в крови наблюдается через 90-180 минут.

Окисление и выведение алкоголя происходит медленнее, чем всасывание и с более постоянной скоростью. Длительность этого периода определяется, в первую очередь, количеством принятого алкоголя. Мощность всех алкогольо-кисляющих систем, а также частичное постоянное выделение алкоголя из организма обеспечивает уменьшение количества содержащегося в организме алкоголя на 4-12 г, в среднем около 7- 10 г алкоголя в 1 час, или снижение его концентрации в крови на 0,1-0,16%. При высоких концентрациях алкоголя в крови окислительные процессы активируются, снижение концентрации в крови происходит быстрее и может достигать, например, 0,27% в час. Окисление и выделение алкоголя повышается также с повышением обмена, например, при физической работе, тепловых воздействиях, гипертермии.

Длительность нахождения алкоголя в организме человека обусловлена, в основном, количеством выпитого алкоголя и может быть определена с учетом окисления 7-10 г алкоголя в 1 час. Например, в 100 мл водки содержится около 40 мл алкоголя, т.е. алкоголь может определяться в выдыхаемом воздухе, слюне и крови в течение 4-5 часов с момента употребления напитка. В моче алкоголь может быть определен и позднее, т.к. в составе мочи он находится в мочевом пузыре неопределенно долгое время вплоть до момента опорожнения мочевого пузыря.

При приеме больших количеств алкоголя он содержится в организме до суток и более. При этом в конце срока действия алкоголя к его непосредственному действию присоединяется влияние продуктов его распада и изменения внутренней среды организма вызываемые интоксикацией алкоголем, такие как, например, гипогликемия и метаболический ацидоз. Именно этим объясняют симптомы, наблюдаемые после алкогольной интоксикации в период, когда алкоголя в организме уже нет: утомляемость, жажда, дрожание конечностей, головная боль, потливость, сердцебиение, колебание артериального давления, неустойчивое, а нередко депрессивное настроение.

В наркологической практике при проведении медицинского освидетельствования принято определять наличие алкоголя или его концентрацию в выдыхаемом воздухе, слюне, моче и крови.

Определение алкоголя в выдыхаемом воздухе, крови или другой биологической среде организма не позволяет окончательно судить о степени опьянения человека. Это связано с неодинаковой реакцией различных людей и непостоянной реакцией одного человека на одни и те же дозы алкоголя, а также фазой алкогольной интоксикации.

Однако выявление в биологических средах организма содержания алкоголя, превышающего эцдогенный уровень, свидетельствует о факте употребления спиртных напитков.

Определение алкоголя в выдыхаемом воздухе

В выдыхаемый воздух алкоголь проникает из крови, диффундируя через стенки альвеол. Соотношение концентрации алкоголя в крови и альвеолярном воздухе постоянно, оно определяется разностью плотности сред: крови и воздуха и составляет в среднем 1 : 2200 при колебаниях от 1300 до 3000. Это означает, что в 2200 см3 альвеолярного воздуха содержится такое же количество алкоголя, как и в 1 см3 крови.

Содержание паров алкоголя в выдыхаемом воздухе выражается в миллиграммах на 1 м3 (мг/м3) и с учетом отношения плотностей крови и воздуха может быть ориентировочно выражено в промиллях по крови. При этом 0,1 град./00 алкоголя в крови соответствует примерно 45 мг/м3 алкоголя в выдыхаемом воздухе.

Как правило, в выдыхаемом воздухе в небольших количествах может находиться ряд органических, так называемых редуцирующих веществ, таких как ацетон, альдегиды и др., которые также, как и алкоголь могут влиять на результаты исследования при применении неизбирательных к алкоголю методов.

Следует отметить, что при исследовании выдыхаемого воздуха на алкоголь нередко допускаются ошибки. Чаще всего они обусловлены неточным выполнением методики исследования. Кроме того, имеются по крайней мере два обстоятельства, влияющие на результат исследования.

Во-первых, иногда ошибочный результат исследования может быть получен за счет небольших количеств алкоголя, адсорбировавшегося на слизистой оболочке ротоглотки при употреблении накануне исследования спиртосодержащих лекарств. Это так называемый фиксированный алкоголь. При употреблении небольших количеств, например 20 капель спиртовой настойки валерианы, алкоголь адсорбируется на слизистой оболочке ротовой полости и глотки и выделяется с выдыхаемым воздухом в течение 10-20 минут в значительной концентрации.

Во-вторых, ошибка может быть обусловлена наличием в полости рта либо в окружающей среде примесей редуцирующих веществ. Например, наличие в окружающем воздухе в значительных концентрациях ацетона, бензина, выхлопных газов и других летучих веществ приводит к их вдыханию обследуемым с последующим введением с выдыхаемым воздухом в реакционную камеру приборов и искажению результатов исследования. В течение 4-5 минут после курения на результаты исследования могут оказывать влияние выделяющиеся из дыхательных путей соединения углерода.

В целях недопущения ошибок, вызываемых изложенными выше причинами, следует соблюдать следующие правила:

- помещение перед проведением исследования должно быть хорошо проветрено; проведение исследования не допускается при наличии запахов спирта, эфира, бензина, ацетона, одеколона и других летучих горючих веществ от одежды, рук, лица обследуемого; до начала исследования запахи должны быть устранены (наличие летучих горючих веществ в окружающей атмосфере может быть оценено с помощью тех же методов и устройств, которые применяются для анализа выдыхаемого воздуха);

- перед тем, как приступить к проведению пробы, обследуемого предупреждают об этом и спрашивают его, о чем бы он хотел сообщить в связи с проведением медицинского освидетельствования; такая постановка вопроса позволяет получить более точные сведения об употреблении накануне спиртных напитков или спиртосодержащих лекарств, прямые же вопросы о приеме накануне обследования спиртосодержащих жидкостей нередко наталкивают испытуемого на неверные ответы;

- проба проводится не ранее, чем спустя 15-20 минут после употребления спиртных напитков, приема спиртосодержащих лекарств, полоскания рта дезодорантами.

Химические способы определения алкоголя в выдыхаемом воздухе

Проба Рапопорта A.M.

Наиболее простым и доступным для применения в любом медицинском учреждении способом является проба Рапопорта.

В две чистые сухие пробирки наливают по 2 мл дистиллированной воды. В одну из них опускают пипетку с узким вытянутым концом, и испытуемый пропускает через нее 1,9-2,1 л выдыхаемого воздуха.

Объем воздуха может дозироваться продолжительностью выдоха или с помощью дозирующего устройства. В первом случае для продувания воздуха используют пипетку типа пастеровской, и воздух продувают в течение 20-30 секунд.

Проходя через воду, алкоголь, содержащийся в выдыхаемом воздухе, растворяется в ней, и затем наличие его определяют с помощью следующей химической реакции.

В обе пробирки приливают осторожно по 20 капель химически чистой концентрированной серной кислоты и после этого по 1 капле 0,5% свежеприготовленного раствора марганцовокислого калия. Необходимо тщательное выполнение технологии проведения пробы: соблюдение последовательности операций, использование свежеприготовленных дистиллированной воды и 0,5% раствора перманганата калия, чисто вымытых и высушенных пробирок и пипеток, шлангов, проведение реакции в контрольной пробирке.

ВНИМАНИЕ! Соблюдение описанной последовательности действий обязательно. Недопустимо продувание выдыхаемого воздуха через раствор, содержащий серную кислоту, т.к. в этих случаях возможно попадание кислоты в дыхательные пути.

Результаты исследования оцениваются в течение 1-2 минут с момента введения в пробирку раствора марганцовокислого калия. Если в течение 2 минут раствор в сравнении с контрольным не изменил цвета - экзогенного алкоголя в организме обследуемого нет, испытуемый на момент исследования под воздействием алкоголя не находится.

При полном или частичном обесцвечивании раствора пробу через 15-20 минут проводят повторно. Полное обесцвечивание раствора за 1-2 минуты при повторной пробе свидетельствует о наличии экзогенного алкоголя в выдыхаемом воздухе, что при точном соблюдении методики исследования может подтверждать факт потребления испытуемым спиртных напитков.

Если при повторной пробе полного обесцвечивания раствора в течение 2 минут не наступило, результаты пробы расцениваются как отрицательные.

Изменение цвета раствора в контрольной пробирке свидетельствует о нарушении условий проведения пробы (загрязненная посуда, некачественные реагенты) и опровергает результаты исследования.

Индикаторные трубки Мохова – Шинкаренко и «Контроль трезвости»

Эти трубки имеют сухую индикаторную набивку (реагент), что исключает необходимость в проведении каких-либо манипуляций с реактивами в момент экспертизы. Реагент индикаторных трубок состоит из носителя (силикаге-ля), импрегнированного раствором хромового ангидрида в концентрированной серной кислоте. При воздействии на реагент парами этилового спирта происходит реакция, во время которой пары этилового спирта восстанавливают ионы 6-валентного хрома до ионов 3-валентного хрома, в связи с чем оранжевый или желтый цвет реагента изменяются на зеленый, что оценивается как положительная реакция.

Несмотря на некоторую неспецифичность метода, все же индикаторные трубки выгодно отличаются от других проб тем, что при воздействии на реагент парами некоторых веществ, лекарств и ядов отсутствует положительная реакция реагента, в то время как он имеет место в других пробах. Реагент изменяет цвет на зеленый при воздействии паров следующих веществ: этилового и метилового спиртов, эфиров, ацетона, альдегидов, сероводорода. При воздействии бензина, скипидара, уксусной кислоты, камфары, а также фенола, дихлорэтана реагент приобретает темно-коричневую или коричневую окраску. При воздействии паров валидола, ментола, воды, хлороформа, хлорангидрата, керосина, аммиака, щелочи, этиленгликоля, окиси углерода, чистого выдыхаемого воздуха и слюны цвет реагента -оранжевый.

Правила пользования индикаторными трубками, каждая из которых рассчитана только для однократного употребления, предусматривают несколько манипуляций. Перед употреблением на герметичной индикаторной трубке делаются напильником два надреза: один вблизи заплавленного широкого конца трубки, а другой вблизи вершины конусообразной наплавки.

После этого оба конца трубки отламываются. Трубку предлагают взять обследуемому в рот со стороны широкого конца и интенсивно непрерывно продувать воздух в направлении реагента в течение 20-25 секунд. Этого времени вполне достаточно для обнаружения присутствия паров спирта. При слабом продувании выдыхаемого воздуха, содержащего пары алкоголя, оранжевая окраска индикатора может измениться в зеленый цвет не полностью, а частично. Однако и в этом случае реакция окажется положительной. Контроль за интенсивностью струи продуваемого воздуха осуществляется путем надувания емкости, или наблюдения за отклонением пламени горящей спички, подносимой к периферическому суженному концу трубки. При отсутствии спички рекомендуется направить трубку на увлаженную поверхность тыльной стороны кисти и об интенсивности струи продуваемого воздуха судить по ощущению охлаждения.

Трубка Мохова-Шинкаренко обладает большим сопротивлением, что затрудняет ее продувание. Облегчить процедуру отбора проб и контролировать достаточное продувание реагента выдыхаемым воздухом можно с помощью несложного приспособления. Между обследуемым и трубкой Мохова-Шинкаренко с помощью трехходовой трубки устанавливается полиэтиленовый мешок емкостью 650-750 куб. см, а на периферический суженный конец индикаторной трубки - полиэтиленовый мешок емкостью 120-130 куб. см. Обследуемому дается команда дуть в мундштук до полного заполнения обоих мешков. При выполнении пробы воздух «вредного» пространства дыхательных путей за счет высокого сопротивления трубки Мохова-Шинкаренко первоначально заполняет мешок емкостью 650-750 см3 находящийся перед трубкой, а затем альвеолярный воздух проходит реагент и наполняет мешок емкостью 120-130 куб. см, находящийся на выходе из трубки.

Благодаря такому приспособлению на реагент поступает только альвеолярный воздух, которого для проведения пробы необходимо в несколько раз меньше, чем воздуха, смешанного с воздухом «вредного» пространства.

Ввиду гигроскопичности индикатора трубки вскрываются непосредственно перед употреблением. По этой же причине индикаторные трубки рассчитаны только для однократного употребления даже при наличии отрицательной реакции.

Индикаторные трубки, имеющие нарушение герметизации, а также изменившие окраску реагента на зеленый цвет, употреблению не подлежат.

Термокаталитический метод

Метод основан на сорбировании паров алкоголя выдыхаемого воздуха с последующей термодесорбцией и сжиганием на элементах чувствительного детектора. Этот принцип реализуется с помощью прибора для определения паров спирта в выдыхаемом воздухе - ППС-1.

Конструкция прибора обеспечивает подогревание выдыхаемого воздуха и отбор для анализа пробы именно альвеолярного воздуха. Калибровка прибора производится с помощью генератора контрольных смесей ГС-1, производящего пароспиртовоздушные смеси с определенным содержанием в них алкоголя.

Прибор ППС-1 более чувствителен и точен в сравнении с качественными реакциями.

Инструкция по медицинскому применению прибора ППС-1 с описанием порядка работы и указанием критериев выявления паров алкоголя в выдыхаемом воздухе входит в комплект прибора.

Следует отметить, что термокаталитический метод, реализуемый с помощью прибора ППС-1, также, как и качественные пробы на алкоголь (Рапопорта, трубки Мохова-

Шинкаренко и «Контроль трезвости»), неизбирателен по отношению к этиловому спирту. Указанные способы дают положительные результаты и при наличии в выдыхаемом воздухе ряда других летучих веществ, например, ацетона, эфиров, метанола. В связи с этим в практике экспертизы алкогольного опьянения перечисленные методы используются как предварительные пробы. Доказательное значение имеет лишь отрицательный результат качественных проб и исследований с помощью прибора ППС-1 или сочетание положительных реакций с клинической картиной опьянения. В ряде случаев у освидетельствуемого необходимо собирать на исследование жидкие биологические среды (мочу, слюну либо кровь) для проведения количественного определения алкоголя в них предпочтительно методом газовой хроматографии.

Методы количественного определения алкоголя в жидких биологических средах

Из жидких биологических сред при освидетельствовании для установления факта употребления алкоголя и алкогольного опьянения наиболее часто исследуются моча и слюна. Кровь для определения алкоголя может забираться только при наличии соответствующих медицинских показаний.

Оценивая результаты исследований, следует иметь в виду, что даже при одновременном отборе проб различных биологических жидкостей количество алкоголя в них может быть неодинаковым. Это обусловлено рядом причин:

- во-первых, плотностью среды, количеством в ней воды. В связи с гидрофильностью алкоголя, при равных условиях в среде с большим содержанием воды больше и алкоголя. Например, если определить концентрацию алкоголя в цельной крови, плазме и эритроцитарной массе из одной и той же пробы крови, то, соответственно, наибольшее количество алкоголя будет определено в плазме, меньшее в цельной крови и еще меньшее в эритроцитарной массе;

- во-вторых, имеет значение фаза опьянения. В фазе резорбции наибольшая концентрация алкоголя определяется в артериальной крови. В этой фазе алкоголь проникает из артериальной крови в ткани, и в венозной крови, оттекающей от тканой, его концентрация ниже. В фазе резорбции артерио-венозная разница по алкоголю может достигать 0,6 град./оо. Что касается мочи, то ее проба из мочеточников содержит алкоголя столько же, сколько и омывающая почки кровь. Поскольку на практике для пробы отбирается пузырная моча, то концентрация алкоголя в ней зависит от времени отбора пробы и времени, предшествующего опорожнению пузыря, т.к. в пузыре идет постоянное смешивание порций мочи, поступающей в различные фазы опьянения. Тем не менее определенно известно, что в фазе резорбции концентрация алкоголя в пузырной моче всегда ниже, чем в крови. В фазе элиминации содержание алкоголя в моче может быть выше, чем в крови. И, наконец, после опьянения, когда в крови экзогенный алкоголь уже не обнаруживается, он все еще может определяться в моче.

Содержание эндогенного алкоголя в крови, согласно литературным данным, находится в пределах 0,008-0,4 град./оо. Результаты определения эндогенного алкоголя зависят прежде всего от применяемого метода. При не избирательных к алкоголю способах, обладающих большой погрешностью измерения, например способе Видмарка, Никлу, фотоколориметрическом, максимальными уровнями эндогенного алкоголя в биологических жидкостях принято считать 0,3-0,4 град./оо. При газохроматографическом исследовании в биологических жидкостях в зависимости от методики исследования эндогенного алкоголя определяют не более 0,02-0,07 град./оо.

Результаты исследования во многом зависят от точности соблюдения методики пробоотбора биологической жидкости, условий хранения пробы и транспортировки, погрешности метода, ошибок при проведении исследований. С учетом сказанного обнаружение алкоголя в биологической жидкости в концентрации ниже 0,3 град./оо не может достоверно свидетельствовать о факте употребления алкоголя.

Забор биологических сред у лиц, освидетельствуемых для установления состояния алкогольного опьянения, должен проводиться в любое время суток.

Взятие крови и мочи у лиц, подозреваемых или обвиняемых в совершении правонарушений, а также у потерпевших производится в порядке, установленном ст. ст. 141 и 186 УПК РСФСР и соответствующими статьями союзных республик.

Моча отбирается в сухой стерильный флакон из-под пенициллина «под пробку». Флакон тотчас же закрывают пробкой. Отбор пробы мочи должен производиться в условиях, исключающих подмену или замену ее другими жидкостями.

Слюна отбирается в стерильный сухой флакон из-под пенициллина в количестве 5 мл и тут же закрывается пробкой.

У всех флаконов с отобранными пробами фиксируют пробки алюминиевыми колпачками с помощью приспособления для обжима колпачков (ПОК-1), обеспечивающего герметизацию флакона, и ставят их в холодильник. В случае герметизации другим способом флаконы должны быть опечатаны. На каждый флакон наклеивается этикетка с указанием номера пробы (по регистрационной книге), даты, времени забора пробы, фамилии освидетельствуемого, фамилии медицинского работника, подготовившего пробу.

Перед отбором пробы крови в сухой стерильный флакон из-под пенициллина закапывают 1-2 капли гепарина или 0,8 мл 3,8%-го раствора цитрата натрия и встряхиванием флакона смачивают его стенки.

Кровь в количестве 5 мл отбирается пункцией куби-тальной воды при строгом соблюдении асептических условий самотеком во флакон, обработанный гепарином или цитратом. Флакон тотчас же закрывают стандартной резиновой пробкой, фиксируют пробку и содержимое флакона перемешивают. Кожа в месте пункции предварительно обрабатывается раствором сулемы 1 : 1000 или риванолом 1 : 500.

Дезинфекция кожи спиртом, эфиром, настойкой йода или бензином не допускается.

Данные о взятии мочи, слюны или крови заносятся в журнал регистрации анализов и их результатов (форма № 250/у, утвержденная Приказом Минздрава СССР от 04.10.80 № 1030). При этом указываются: порядковый номер, дата и время взятия мочи, крови или слюны фамилия, имя, отчество врача, производившего взятие пробы крови (откуда взята кровь и способы обработки кожи), количество взятых биосред, дата и время передачи биосред на анализ, дата проведения исследования, результаты исследования. Листы регистрационного журнала должны быть пронумерованы, прошнурованы и скреплены сургучной печатью учреждения.

В настоящее время для количественного определения алкоголя в биологических жидкостях в нашей стране используются методы фотоколориметрии и газожидкостной хроматографии.

Первый из них недостаточно избирателен к алкоголю, обладает значительными погрешностями, однако до сих пор используется в отдельных лечебных учреждениях в тех случаях, когда не представляется возможным анализ более избирательным и точным способом.

В кабинете медицинского освидетельствования для установления факта употребления алкоголя и состояния опьянения количественное определение алкоголя в биологических жидкостях должно производиться методом газовой хроматографии. Этот метод обладает высокой специфичностью и точностью.

Газовая хроматография

Среди известных хроматографических методик для определения алкоголя в биологических жидкостях к настоящему времени Минздравом СССР рекомендованы к использованию две модификации нитритного метода (см. Методическое письмо № 10-95/14-32 от 22.04.68 с Дополнениями от 12.08.71 и методические указания о повышении качества исследований при количественном определении этилового спирта в крови и моче (1977 г.), а также методику, излагаемую ниже).

Сущность нитритного метода заключается в превращении спиртов в алкилнитриты, более летучие, чем спирты, и в дальнейшем хроматографировании алкилнитритов. Разделенные на хроматографической колонке компоненты смеси последовательно поступают в детектор по теплопроводности - катарометр, сигналы которого регистрируются в виде ряда хроматографических пиков на хроматограмме. Идентификация веществ производится по времени их удержания, которое исчисляется от момента введения анализируемого вещества в колонку до появления максимума пика. Чувствительность для этилового спирта составляет 0,01%. Расчет концентрации этилового алкоголя производят после калибровки по методу внутреннего стандарта. Внутренним стандартом служит изопропиловый спирт.

Для работы могут быть использованы отечественные газовые хроматографы ЛХМ-8МД, ЛХМ-80, «Цвет-100», 102, 106, 162 и другие, комплексованные детектором по теплопроводности (катарометром).

ПОЛЕЗНАЯ ИНФОРМАЦИЯ

БУКВЕННЫЕ ОБОЗНАЧЕНИЯ НА НАГРУДНЫХ ЗНАКАХ РАБОТНИКОВ ГАИ

Принадлежность

Обозначение

Принадлежность

Обозначение

МВД Украины

ІІ

Львовская область

ВС

АР Крым

АК

Николаевская область

ВЕ

Винницкая область

АВ

Одесская область

ВН

Волынская область

АС

Полтавская область

ВІ

Днепропетровская область

АЕ

Ровенская область

ВК

Донецкая область

АН

Сумская область

ВМ

Житомирская область

АМ

Тернопольская область

ВО

Закарпатская область

АО

Харьковская область

АХ

Запорожская область

АР

Херсонская область

ВТ

Ивано-Франковская область

АТ

Хмельницкая область

ВХ

Киевская область

АI

Черкасская область

СА

г.Киев

АА

Черниговская область

СВ

Кировоградская область

ВА

Черновицкая область

СЕ

Государственные номерные знаки Коды регионов

Принадлежность

Обозначение

Принадлежность

Обозначение

АР Крым

АК

Николаевская область

ВЕ

Винницкая область

АВ

Одесская область

ВН

Волынская область

АС

Полтавская область

ВІ

Днепропетровская область

АЕ

Ровенская область

ВК

Донецкая область

АН

Сумская область

ВМ

Житомирская область

AM

г.Севастополь

СН

Закарпатская область

АО

Тернопольская область

ВО

Запорожская область

АР

Харьковская область

АХ

Ивано-Франковская область

AT

Херсонская область

ВТ

Киевская область

AI

Хмельницкая область

ВХ

г.Киев

АА

Черкасская область

СА

Кировоградская область

ВА

Черниговская область

СВ

Луганская обл.

ВВ

Черновицкая область

СЕ

Львовская область

ВС

Общегосударственный

ІІ

ТЕЛЕФОНЫ ДОВЕРИЯ ГАИ. Почтовые адреса и телефоны областных управлений ГАИ МВД Украины

РЕГИОН

ГОРОД

ИНДЕКС

АДРЕС

ТЕЛЕФОНЫ ДЕЖУРНЫХ ЧАСТЕЙ

ТЕЛЕФОНЫ ДОВЕРИЯ ГАИ УКРАИНЫ

Департамент ГАИ МВД Украины

Киев

04171

ул. Лукьяновская, 62

(044) 2723660

2724659

АР Крым

Симферополь

95034

ул. Киевская, 152 а

(0652)550163

550161

Винницкая область

Винница

21100

ул. Ботаническая, 23

(0432)611770

593434

Волынская область

Луцк

43000

ул. Железнодорожная, 15

(0332)296215

796215

Днепропетровская область

г. Днепропетровск

49600

ул. Ширшова, 9

(056)7447170

7445192

Донецкая область

Донецк

83023

ул. Ходаковского, 10

(062)3049082

3452330

Житомирская область

Житомир

10031

ул. Щорса, 96

(0412)400175

407341

Закарпатская область

Ужгород

88000

ул. Кошевого, 2

(0312)612735

232286

Запорожская область

Запорожье

69035

ул. 40 л. Советской Украине, 57а

(061)2398622

2243020

Ивано-Франковская область

Ивано-Франковск

76000

ул. Юности, 23

(0342) 787366

230573

Киевская

Киев

3153

ул. Ф.Эрнста, 3

(044)2498402

2498402

Киев

1030

ул. Хмельницкого, 54

(044)4893133

4837064

Кировоградская область

Кировоград

25013

ул.Тобилевича,31

(0522)357506

357533

Луганская область

Луганск

91008

ул.Линёва

(0642)953232

953232

Львовская область

Львов

79053

ул. Перфецкого, 19

(0322)659944

646941

Николаевская область

Николаев

54056

ул. Новозаводская, 16

(0512)218195

212091

Одесская область

Одесса

65114

ул. А.Королева, 5

(0482)477455

301753

Полтавская область

Полтава

36008

ул. Фрунзе, 164

(0532)595645

590725

Ровенская область

Ровно

33028

ул.С.Бендеры,14а

(0362)635821

635821

Сумская область

Сумы

40009

ул. Белопольский шлях, 18/1

(0542)221001

213114

Севастополь

Севастополь

99040

ул. Промысловая, 1

(0692)481111

481111

Тернопольская область

Тернополь

46000

ул. Котляревского, 24

(0352) 524738

523886

Харьковская область

Харьков

61013

ул. Шевченко, 26

(057)7002655

7041581

Херсонская область

Херсон

73034

ул.Сенявина,128

(0552)432535

432536

Хмельницкая область

Хмельницк

29008

пер. Коцюбинского, 35/2

(03822)21227

22037

Черкасская область

Черкассы

18000

ул. Л.Украинки, 21

(0472)193202

393211

Черниговская область

Чернигов

14037

ул. Борисенка, 66

(04622)56245

56302

Черновицкая область

Черновцы

58007

ул. Заводская, 22

(0372)591541

550513

ОБРАЗЦЫ ЖАЛОБ, ЗАЯВЛЕНИЙ, ХОДОТАЙСТВ

ВНИМАНИЕ!

Некоторые судьи, получив жалобу на постановление по делу об административном правонарушении, полагают, что по такому делу необходимо подавать административный иск, а не жалобу, а потому оставляют жалобу без рассмотрения, и дают срок на устранение такого «недостатка».

Мы считаем такую точку зрения неправильной по следующим причинам. КАС Украины, действительно, устанавливает обращение в суд в форме административного иска, когда речь идёт о несогласии с действиями органов государственной власти. Это общая норма. Однако ст.288 КоАП устанавливает именно обжалование конкретно для постановлений по делам об административных правонарушениях. Это частная норма, которая должна применяться по отношению именно к этой категории дел (кстати, она же устанавливает и освобождение от судебного сбора по таким делам). Данная норма не устанавливает разных названий документа для обжалования в суд или вышестоящему должностному лицу. Кроме того, она же устанавливает, что хотя рассмотрение таких дел и происходит в порядке КАС, но с особенностями, установленными КоАП. Такой особенностью, среди прочего, является обращение именно с жалобой, а не иском, в суд.

ПОМНИТЕ! Все приведенные ниже документы являются лишь образцами! Окончательная их редакция должна готовиться квалифицированными юристами!

КЛОПОТАННЯ

Про надання права на захист (у порядку ч.1 ст. 268 КУпАП)

«_» ____________ 200_ року стосовно мене складено протокол № _ про вчинення мною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. _ ст._КУпАП.

Згідно з ч.І ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: ...при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Зазначене право на правову допомогу гарантується статтею 59 Конституції України: «Кожен має право на правову допомогу... Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав». Дане право є непорушним та не може бути обмежене в жодному випадку в силу ст. 64 Конституції України: «Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями ...59, .. .цієї Конституції».

Оскільки у вчиненні адміністративного правопорушення винним себе не вважаю та не володію достатніми знаннями у галузі законодавства про адміністративні правопорушення, мені необхідна кваліфікована правова допомога при розгляді даної справи, зокрема для складання і написання ґрунтовних заперечень та пояснень, надання додаткових документів, встановлення необхідних фактів.

Враховуючи викладене, керуючись ч.І ст. 268 КУпАП, ст.ст. 59, 64 Конституції України, з метою всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом,

ПРОШУ:

1. Долучити дане клопотання до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

2. Надати мені можливість реалізувати моє право на правову допомогу.

3. Надати мені час для вибору захисника моїх прав, у зв'язку з чим розгляд справи про адміністративне правопорушення відкласти на іншу дату.

4. Про дату, час та місце розгляду справи повідомити письмово.

«_»_ 200_року_

(підпис) (П.І.Б.)

Примітка: в графі протоколу «пояснення» треба зробити запис:

«Із обставинами, викладеними в протоколі, не згоден, порушень правил дорожнього руху не вчиняв. Мною заявлено клопотання про надання права на захист, що додається».

* * * *

ФОТОФИКСАЦИЯ

Вариант 1

До_районного суду міста_

вул._, буд._, поштовий індекс_

Позивач:_

Місто_, вул.._і буд.,_

Поштовий індекс_тел.:......

Відповідачі:

1. УДАІУМВС України в_області

вул._, буд._, поштовий індекс,_

2. Інспектор ДПС прапорщик міліції_

Позовна заява

Примітка: Ця позовна заява підлягає розгляду у судах на підставі ст. 288 ч.З КпАП України, яка прямо передбачаю право особи оскаржити до районного (прирівняного до нього) суду постанову органів державної влади та посадових осіб, до яких належать і органи ДАІ та їх посадові особи, і не містить виключення для постанов, винесених у порядку ст.. 14-1 КпАП України.

Постановою інспектора ДПС_ міста_прапорщика_(далі за текстом Інспектор ДПС) від «_»_2009 року на мене накладено адміністративне стягнення по ст. 122 ч. 1 КУпАП в розмірі 300 (триста) гривень. Відповідно до вищезазначеної постанови, я, начебто, «_»_2009 року, керуючи автомобілем_(номер авто), на ділянці дороги вул._в м._, де обмежена максимальна швидкість руху до 40 кілометрів на годину, рухався із швидкістю 71 км/ч, чим перевищив дозволену швидкість руху на 31 кілометр на годину.

Зазначена постанова винесена, як вказано у постанові, за результатами застосування фіксації порушень ПДР передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП засобом фото- та відео фіксації, «Визир» №_, як того вимагає ст. 14-1 КУпАП, та отримана направленням мені поштою лише «_»_.2009 року.

Проте така постанова не відповідає вимогам закону з таких підстав.

Прилад, яким проводився нагляд за дорожнім рухом з метою фіксації порушень ПДР, не є автоматичним засобом фото- чи відеофіксації, оскільки він знаходиться у співробітника ДАІ, керується ним безпосередньо або через комп'ютер (визначаються ті параметри, які фіксуються приладом, зокрема, швидкість, абощо, об'єкт зйомки, її режими, кут огляду приладу, тощо). Між тим, ст.. 14-1 КпАП України передбачає, що для її застосування необхідно, щоб фіксація велася саме засобами фото-, кіно- або відеозйомки, які працюють у автоматичному режимі. За таких умов така фіксація не відповідає вимогам закону, до того ж, не сприяє виконанню основних завдань міліції і, зокрема, ДАІ по профілактиці та припиненню правопорушень.

У тексті постанови зазначено, що я, власник транспортного засобу, «керував транспортним засобом» у зазначений у постанові час у зазначеному місці. Проте для таких висновків у особи, яка винесла постанову, не було жодних підстав. На місці нібито порушення мене ніхто не зупиняв, постанову та протокол не складав. Якщо постанова виноситься щодо особи, яка безпосередньо керувала транспортним засобом, то ця постанова повинна бути винесена у загальному порядку. Якщо постанова виноситься за результатами фотофіксації, у порядку ст.. 14-1 КпАП, то ця постанова не повинна містити тверджень, що саме зазначена особа керувала транспортним засобом. Отже, така постанова підлягаю скасування, як винесена із порушенням закону.

До того ж у постанові відсутні вказівки на те, хто саме проводив фото фіксацію, яка марка приладу, яким вона проводилася, тощо. Між тим, це повинно бути зафіксовано, тим більше, що у відповідності до п.13.2 Інструкції з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України (затверджено Наказом МВС 27.03.2009 № 111), до використання спеціальних засобів нагляду за дорожнім рухом допускаються лише співробітники, які вивчили інструкції та склали заліки з використання цих приладів. Тому при оцінці як законності, так і достовірності фіксації порушень ПДР необхідно мати відомості про цих співробітників.

Відповідно до пп..12.2, 12.3 зазначеної Інструкції, визначено виключний перелік способів та тактичних прийомів нагляду за дорожнім рухом. При цьому нагляд за рухом з автомобіля без спеціального пофарбування та спеціальних сигналів допускаються виключно у випадках руху у потоці транспорту. А використання приватних транспортних засобів не допускається взагалі. Між тим, з фото, доданого до оскаржуваної постанови, видно, що зйомка велася з автомобіля, який припарковано. Це також говорить про порушення нормативних актів МВС при фіксації порушень та перешкоджає застосуванню її результатів для притягнення осіб до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного, керуючись стст. 287, 288 КпАП України,

ПРОШУ:

Оскаржувану постанову скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо мене закрити, за відсутністю у моїх діях складу такого правопорушення.

Додатки:

1. Копія позовної заяви З примірника

2. Копія Протоколу Серія_№_про адміністративне правопорушення від «_»_200_ р.

3. Копія Постанови Серія_№_про адміністративне правопорушення від «_»_200_ р.

4. Фотографії

5. Доказ сплати державного мита «_»_20_р. (Підпис)

* *

До_районного суду міста_

вул._, буд._, поштовий індекс

Позивач:_

Місто_, вул.._, буд.,_

Поштовий індекс_тел.:

Відповідач: Відділ Державної автомобільної

інспекції міста_

вул._, буд._і поштовий індекс, _

Від сплати судового збору звільнений

на підставі ст.288 КУпАП

АДМІНІСТРАТИВНА ПОЗОВНА ЗАЯВА

про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення Правил дорожнього руху України, закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення

Постановою інспектора ДПС_ міста_ прапорщика _ від «_» _ 2009 року на мене накладено адміністративне стягнення по ст. 122 ч. 1 КУпАП в розмірі 300 (триста) гривень. Відповідно до вищезазначеної постанови, я, начебто, «_»_2009 року, керуючи автомобілем_(номер авто) , на ділянці дороги вул._в м._, де обмежена максимальна швидкість руху до 40 кілометрів на годину, рухався із швидкістю 71 км/ч, чим перевищив дозволену швидкість руху на 31 кілометр на годину.

Зазначена постанова винесена, як вказано у постанові, за результатами застосування фіксації порушень ПДР передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП засобом фото- та відеофіксації, «Визир» № _, як того вимагає ст. 14-1 КУпАП, та отримана направленням мені поштою лише «_»_2009 року.

Проте така постанова не відповідає вимогам закону з наступних підстав:

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зазначена постанова винесена з порушенням ст. 33 КУпАП, яка визначає, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим кодексом та іншими законами України.

При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

При винесенні оскаржуваної постанови цього зроблено не було, та посадовою особою, яка винесла цю постанову, вимоги закону не враховані.

При винесенні постанови було грубо порушено мої права, передбачені ст. 268 КУпАП, а саме: особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право зокрема:

· знайомитися з матеріалами справи;

· давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання;

· при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням.

Всіх наданих мені цим законом прав я був позбавлений, що є порушенням процесу при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В якості місця розгляду справи, в оскаржуваній постанові вказано «місто_, ВДАІ».

Однак про час і місце розгляду справи мене не сповістили, крім цього, незважаючи на те, що положеннями КУпАП передбачений 15-денний строк для розгляду справи про адміністративне правопорушення, справа була розглянута з винесенням постанови «_»_2009 року - в день фіксації правопорушення.

У постанові по справі про адміністративне правопорушення вказано, що посадова особа, прапорщик міліції _, «розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення скоєне, гр. (фамілія), у результаті перевищення швидкості на 31 км/год, що є порушенням п. 12.9 б ПДР, встановив, що їм було скоєно адміністративне правопорушення передбачене ч.І ст. 122 КУпАП».

У вказаний в протоколі час, я дійсно знаходився у цьому автомобілі, але фактично їм не керував, тому що _. Тому, я не скоював дане адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП, Закону України «Про дорожній рух», у разі порушення Правил дорожнього руху України, водій повинен бути зупинений, постанову складено на місці, у випадку незгоди с порушенням - повинен бути складеним протокол, у порядку передбаченому ст. 256 КУпАП, із зазначенням відомостей про особу, що скоїла правопорушення, пояснень цієї особи, та роз'ясненням її права на правову допомогу та на право оскарження даної постанови.

У дійсності ж ніякого протоколу складено не було чим грубо порушено ч. 2 ст. 254, ст. 256 КУпАП, відповідно до яких протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, але у цьому разі у постанові не повинно бути вказівок про те, що саме мною, власником транспортного засобу, було скоєно адміністративне правопорушення.

Частиною 6 ст. 258 передбачений випадок, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, зокрема, у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Крім того, ст. 14-1 КУпАП однозначно говорить про те що, така фіксація та «заочне» винесення постанови відносно власника транспортного засобу можлива, якщо порушення зафіксовано приладом, працюючому в автоматичному режимі.

Оскільки адміністративно-процесуальне законодавство не конкретизує поняття автоматичного режиму роботи приладу, можливо звернутися до формально логічного тлумачення цього поняття, відповідно до якого, автоматичним вважається такий режим роботи приладу, який виконується без втручання в його діяльність сторонніх факторів, тобто без людини.

Прилад «Візир», яким проводився нагляд за дорожнім рухом з метою фіксацій порушень ПДР України, не є автоматичним засобом фото- чи відеофіксації, оскільки він знаходиться у співробітника ДАІ, керується ним безпосередньо або через комп'ютер (визначаються ті параметри, які фіксуються приладом, зокрема, швидкість, абощо, об'єкт зйомки, її режими, кут огляду приладу, тощо).

Між тим ст. 14-1 КУпАП передбачає, що для її застосування необхідно, щоб фіксація велася саме засобами фото-, кіно-або відеозйомки, які працюють у автоматичному режимі. За таких умов така фіксація не відповідає вимогам закону.

У підтвердження того факту, що вказаний прилад «Візир» не є засобом автоматичної фіксації, є інструкція до цього приладу, копія якої додається. Вказана інструкція може бути надана судові представником відповідача.

В розділі 2 вищевказаної інструкції «Основні технічні характеристики» чітко визначено, що прилад працює виключно у режимах вимірювання швидкості як Стаціонарний або Патрульний, але ніяк не автоматичний.

Крім того, вказаний у постанові прилад може за своїми технічними можливостями фіксувати швидкість іншого автомобілю, який рухається поруч, а не того, який зазначено на фото (мого автомобіля). Прилад має регулювання поля зору і воно може бути спеціально звужено при використанні прибору, щоб в це поле не попав сусідній автомобіль. Відсутні жодні підстави, підтверджені належними доказами, що швидкість вказана на зображенні, доданого до постанови, належить саме до мого автомобіля.

Крім того, із доданого зображення неможливо ідентифікувати місце скоєного правопорушення, а саме: наявність на ділянці дороги, яка зафіксована на фотографії, дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 40км/год.».

На фотознімку дійсно зображено належний мені автомобіль_. Також на знимку знаходиться напис російською мовою «Скорость 071 км/ч.».

Жодні об'єктивні дані, які б могли підтвердити географічну локацію даного автомобілю, - відсутні. Крім того, навіть якщо враховувати знаходження автомобілю в населеному пункті, де режим швидкості руху автомобілів обмежений швидкістю 60 км/год., зафіксована швидкість складає 71 км/ год., що відповідно до диспозиції ч.І ст. 122 КУпАП не являє собою складу адміністративного правопорушення.

У постанові відсутні вказівки на те, хто саме проводив фотофіксацію, ким вона проводилася, тощо. Між тим це повинно бути зафіксовано, тим більше, що у відповідності до п.13.2 Інструкції з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України (затверджено наказом МВС 27.03.2009 № 111), до використання спеціальних засобів нагляду за дорожнім рухом допускаються лише співробітники, які вивчили інструкції та склали заліки з використання цих приладів. Тому при оцінці як законності, так і достовірності фіксації порушень ПДР необхідно мати відомості про цих співробітників.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом 10 днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як вбачається з поштового конверту, де міститься печатка пошти про відправку поштової кореспонденції, постанова по справі про адміністративне правопорушення була направлена мені тільки 07.02.2009 року, а отримано мною 12.02.2009 року, тому вважаю є достатні підстави для поновлення строку на оскарження вказаної постанови.

Виходячи з вищевикладеного, вважаю постанову незаконною та винесеною з грубим порушенням адміністративно-процесуального законодавства, а також такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 5 ст. 288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 287, 288, 289, 247 п. 1, КУпАП,

ПРОШУ:

1. Поновити мені строк оскарження постанови серії_№

_від «_»_2009 року про накладення на мене - (фамілія)

адміністративного стягнення по ст. 122 ч. 1 КУпАП в розмірі 300 (триста) гривень.

2. Постанову серії_№_від 04 січня 2009 року про

накладення на мене - (фамилия) адміністративного стягнення по ст. 122 ч. 1 КУпАП в розмірі 300 (триста) гривень визнати незаконною та скасувати.

3. Провадження по адміністративній справі - закрити, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП в зв'язку з відсутністю в моїх діях складу адміністративного правопорушення.

Додаток:

· копія постанови;

· ксерокопія фотознімку, доданого до постанови;

· копія поштового конверту;

· копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу;

· копія інструкції до приладу «Візир».

«_»_2009 року (Підпис)

*

БЕЗПІДСТАВНА ЗУПИНКА ТРАНСПОРТНОГО ЗАСОБУ

Начальнику_

(Підставити посаду начальника та адресу

органу ДАІ або ГУМВС України у регіоні) Від:__

(Підставити свої ШБ та адресу)

СКАРГА

«_»____________200_р.,.__________________________________

(підставити дату та місце подій)

під час керування транспортним засобом______________________

(Підставити марку, модель, державний номерний знак) мене було зупинено співробітником ДАІ_________________

(Підставити відомі дані співробітника ДАІ, - ШБ, звання та посаду, або номер нагрудного знаку, або номерний знак патрульного транспортного засобу, тощо).

Зазначений співробітник ДАІ не представився (представився нерозбірливо), на протиріччя вимогам ч.2 ст.5 Закону України «Про міліцію», і усі вказані відомості про нього стали відомі вже у процесі подальшого спілкування.

Коли я, забажавши реалізувати своє право, передбачене ч.І ст.16 Закону України «Про дорожній рух», п.2.14 «в» ПДР, знати причину зупинки транспортного засобу, задав це питання працівнику ДАІ, то отримав відповідь: «Перевірка документів».

Зазначені дії співробітника міліції я вважаю незаконними з таких підстав.

У відповідності до Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ (затверджено Постановою KM України від 14 квітня 1997 р. № 341), а саме пп..5 п.5 зазначеного Положення, Державтоінспекція має право: зупиняти транспортні засоби у разі порушення вимог правил, норм та стандартів забезпечення безпеки дорожнього руху, наявних ознак, що свідчать про їх технічну несправність або забруднення довкілля, а також у разі наявності даних про те, що вони використовуються з протиправною метою.

Як видно з наведеного, цей перелік є вичерпним. Ніяких інших підстав для зупинки транспортного засобу зазначене Положення не знає і це недаремно.

У відповідності до ст. 11 Закону України «Про міліцію», міліція має право: перевіряти у громадян при підозрі у вчиненні правопорушень документи, що посвідчують їх особу, а також інші документи, необхідні для з'ясування питання щодо додержання правил, нагляд і контроль за виконанням яких покладено на міліцію.

Тобто єдиною підставою для перевірки документів особи може бути підозра щодо громадянина у вчиненні ним правопорушення. Мені про будь-які підозри про вчинені мною правопорушення співробітником міліції повідомлено не було.

У відповідності до ст.19 Конституції України, посадові (службові) особи органів державної влади можуть діяти виключно у межах, способом та у порядку, що прямо передбачені законом.

Своїми діями співробітник міліції порушив вимоги п.3.3 Інструкції з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України (затвердженої Наказом МВС від 27.03.2009 № 111) щодо забезпечення безперебійного руху транспортних засобів.

Вочевидь, що безпричинні або з тих причин, що не передбачені законодавством, зупинки транспортного засобу, порушують законодавство, нормативні документи, які регулюють діяльність підрозділів ДПС та МВС взагалі, а також порушують мої права, як учасника руху.

На підставі викладеного, керуючись стст. 5-7 Закону України «Про звернення громадян»,

ПРОШУ:

1). Вжити заходів дисциплінарного характеру до службової (посадової) особи ДАІ, яка вчинила дії, що порушують законодавство, та керівників підрозділу ДАІ, які допускають такі порушення працівниками при організації несення ними служби;

2). Дати відповідь у порядку та у терміни, передбачені ст.20 Закону України «Про звернення громадян».

«_»_20_р. (Підпис)

*

Прокурору_

(Підставити назву та адресу прокуратури/посади прокурора )

Від:_

(Підставити своїШБ та адресу)

заява

«_»__________________200_p.,___________________________

(підставити дату та місце подій) під час керування транспортним засобом__________________

(Підставити марку, модель, державний номерний знак) мене було зупинено співробітником ДАІ____________

(Підставити відомі дані співробітника ДАІ, - ШБ, звання та посаду, або номер нагрудного знаку, або номерний знак патрульного транспортного засобу, тощо).

Зазначений співробітник ДАІ не представився (представився нерозбірливо), на протиріччя вимогам ч.2 ст.5 Закону України «Про міліцію», і усі вказані відомості про нього стали відомі вже у процесі подальшого спілкування.

Коли я, забажавши реалізувати своє право, передбачене ч.І ст.16 Закону України «Про дорожній рух», п.2.14 «в» ПДР, знати причину зупинки транспортного засобу, поставив це питання працівнику ДАІ, то отримав відповідь: «Перевірка документів».

Зазначені дії співробітника міліції я вважаю незаконними з таких підстав.

У відповідності до Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ (затверджено Постановою КМ України від 14 квітня 1997 р. № 341), а саме: пп..5 п.5 зазначеного Положення, Державтоінспекція має право: зупиняти транспортні засоби у разі порушення вимог правил, норм та стандартів забезпечення безпеки дорожнього руху, наявних ознак, що свідчать про їх технічну несправність або забруднення довкілля, а також у разі наявності даних про те, що вони використовуються з протиправною метою.

Як видно з наведеного, цей перелік є вичерпним. Ніяких інших підстав для зупинки транспортного засобу зазначене Положення не знає і це недаремно.

У відповідності до ст.. 11 Закону України «Про міліцію», міліція має право: перевіряти у громадян при підозрі у вчиненні правопорушень документи, що посвідчують їх особу, а також інші документи, необхідні для з'ясування питання щодо додержання правил, нагляд і контроль за виконанням яких покладено на міліцію.

Тобто єдиною підставою для перевірки документів особи може бути підозра громадянина у вчиненні правопорушення. Мені про будь-які підозри у вчинені правопорушення співробітником міліції повідомлено не було.

У відповідності до ст.19 Конституції України, посадові (службові) особи органів державної влади можуть діяти виключно у межах, способом та у порядку, що прямо передбачені законом.

Своїми діями співробітник міліції порушив й вимоги п.3.3 Інструкції з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України (затвердженої Наказом МВС від 27.03.2009 № 111) щодо забезпечення безперебійного руху транспортних засобів.

Вочевидь, що безпричинні або з тих причин, що не передбачені законодавством, зупинки транспортного засобу, порушують законодавство, нормативні документи, які регулюють діяльність підрозділів ДПС та МВС взагалі, а також порушують мої права, як учасника руху.

На підставі викладеного, керуючись стст. 5-7 Закону України «Про звернення громадян»,

Вважаю, що таке істотне порушення вимог законодавства щодо громадянина з боку співробітника міліції є перевищенням з його боку службових повноважень, а отже, утворює склад злочину, передбаченого ч.І ст.365 КК України. З іншого боку, допущення керівництвом відповідного підрозділу ДАІ таких порушень з боку працівників останнього, є службовою недбалістю, що утворює склад злочину, передбаченого ч.І ст.367 КК України.

На підставі викладеного, керуючись стст.94,95,97 КПК України,

ПРОШУ:

Вжити заходів прокурорського реагування відносно працівника міліції.

«_»_________20_р. (Підпис)

*

ПРОЇЗД ПІШОХОДНОГО ПЕРЕХОДУ

Начальнику_________________

(Вказати реквізити УДАІрегіону)

Від__________________________

(Вказати свої прізвище, ім'я, по батьові, адресу)

На постанову____________________________

(Вказати дані співробітника ДАІ, який виніс постанову, - прізвище, ініціали, посаду, дату винесення постанови)

У справі про адміністративне правопорушення,

передбачене ч.І ст.122 КпАП України,

СКАРГА

Зазначену постанову винесено щодо мене за ніби-то не-надання переваги у русі пішоходам на нерегульованому пішоходному переході, порушення правил проїзду зазначеного переходу.

Зазначена постанова не відповідає вимогам закону та обставинам справи з таких підстав.

У момент мого наближення до пішоходного переходу пішоходів на ньому не було. Вони зійшли на нього з тротуару (узбіччя) пізніше, коли автомобіль вже перетинав перехід. Між тим, п.18.1 ПДР зобов'язує водія зменшувати швидкість, а при необхідності зупинятися, щоб надати дорогу пішоходам, які вже знаходяться на переході, коли він наближається до зазначеного переходу.

П.18.1 ПДР зобов'язує водія зменшити швидкість при наближенні до переходу, а при необхідності зупинитися, якщо на зазначеному переході знаходяться пішоходи, але не будь-які, а лише ті, яким може бути створено перешкоду чи небезпеку. В даному випадку при проїзді пішоходного переходу пішоходи знаходилися на абсолютно іншій смузі руху, переходили її спокійно, не були змушені змінювати ані швидкість, ані напрямок руху, небезпеки наїзду на них не існувало, уникати наїзду вони не були змушені. Враховуючи визначення перешкоди та небезпеки для руху, дані у п. 1.10 ПДР, слід вважати, що у даному випадку ніякої небезпеки для пішоходів або перешкоди для них не створювалося. Боковий інтервал до пішоходів також був безпечний. За таких умов обов'язку водія знижувати швидкість або зупинятися не існувало, оскільки не було пішоходів, відповідних ознакам, переліченим у п.18.1 ПДР, а отже, не було умов для застосування даного пункту.

Слід вказати на те, що протокол у справі про адміністративне правопорушення та постанова не відповідають вимогам стст.251, 256, 280 КпАП України. Це випливає з самого складу зазначеного правопорушення та обсягу доказів, які наявні у протоколі та постанові. Так, у протоколі та постанові немає даних пішоходів, яким ніби-то було створено перешкоду та небезпеку. Між тим, у відповідності до ст.269 КпАП така особа є потрепілим по справі, або, принаймні, у відповідності до ст.272 КпАП є свідком. У відповідності до ст.256 КпАП дані цих осіб є відомостями, які мають обов'язково, при наявності свідків та потерпілих, зазначатися у протоколі. (Сам характер порушення ПДР, про яке йде мова, говорить про неможливість його вчинення без потрепілих та свідків.) У відповідності до ст.251 КпАП, пояснення цих осіб є доказа-. ми по справі. Відсутність у справі не тільки пояснень, але й даних потерпілих та свідків грубо протирічить ст.256 КпАП та призводить до відсутності у справі передбачених законом доказів. За таких умов говорити і про доведеність правопорушення не можна.

Співробітником ДАІ на протиріччя вимогам стст.256, 272 КпАП не зазначено у протоколі свідків, вказаних мною, а саме: _________________________________________________________________

(вказати прізвища, імена, по батькові, адреси, при можливості телефони свідків),

посилаючись на те, що вони ніби-то є зацікавленими особами, хоча КпАП України не знає таких обмежень і прямо вимагає фіксації даних та пояснень свідків, як будь-яких осіб, про яких є дані, що їм відомі обставини, які підлягають встановленню по даній справі. Вочевидь, що безпосередній очевидець події у будь-якому разі є такою особою. Окрім самого грубого порушення процесуального законодавства, зазначене говорить ще й про упередженість до мене співробітника ДАІ, який склав протокол та виніс постанову.

Окрім наведеного, слід зазначити, що розгляд справи на місці, без підготовки та надання мені часу для звернення за правовою допомогою, подання документів, які характеризують особу, інших доказів по справі, - не тільки порушує мої права, передбачені ст.268 КпАП, але й призводить до того, що при винесенні постанови не враховано особу, матеріальний стан та ін.обставини, які слід враховувати при призначенні дміністративного стягнення відповідно до ст.З КпАП. За таких умов мої права при такому розгляді справи грубо поруше-о. Про що я зазначав у протоколі.

За таких умов у моїх діях немає складу правопорушення, у якому мене визнано винним зазначеною постановою.

На підставі викладеного, керуючись стст.287, 288 КпАП України,

ПРОШУ:

Оскаржувану постанову скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо мене закрити, за в ідсутністю у моїх діях складу такого правопорушення.

«_»______________20_р. (Підпис)

*

ПЕРЕВИЩЕННЯ ШВИДКОСТІ

Начальнику__________________________

(Вказати реквізити УДАІрегіону)

Від__________________________________

(Вказати свої прізвище, ім'я, по батьові, адресу)

На постанову______________________________

(Вказати дані співробітника ДАІ, який виніс постанову, - прізвище, ініціали, посаду, дату винесення постанови)

У справі про адміністративне правопорушення,

передбачене ч.З ст.122 КпАП України,

СКАРГА

Зазначену постанову винесено щодо мене співробітником ДАІ ніби-то за перевищення швидкості руху.

Постанова не відповідає обставинам справи, вимогам закону та підлягає скасуванню з таких підстав.

У протоколі про адміністративне правопорушення та постанові відсутні докази належності виміряної швидкості саме моєму автомобілю. Фактично мені співробітником ДАІ, що склав протокол, було продемонстровано тільки час, який нібито пройшов з моменту вимірювання швидкості, на приладі. Встановити та довести, що вимірювалася швидкість саме мого автомобіля, неможливо, а за таких умов різниця у кілька секунд може означати, що насправді виміряно швидкість автомобіля, який рухався у кількох десятках метрах від мого автомобіля.

При цьому у момент, близкий до вимірювання швидкості та зупинки, поряд із більшою швидкістю рухався автомобіль (вказати марку та/або номерний знак).

У відповідності до стст.10-15 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», на вимірювання у сфері, де його результат може бути використаний у якості доказу по справі, розповсюджується державний метрологічний нагляд. За таких умов кожен засіб вимірювальної техніки має бути укомплектований документами про допуск даного типу засобів вимірювальної техніки для використання в Україні та про повірку даного примірника засобу вимірювальної техніки. Таких документів мені співробітником ДАІ надано не було.

Номер засобу вимірювальної техніки у протоколі та постанові відсутній, внаслідок чого перевірити наявність цих документів неможливо.

Розміри похибок вимірювань співробітник ДАІ мені не повідомив, що у відповідності до вимог зазначеного закону, перешкоджає використанню результатів вимірювань.

Результат вимірювання знаходиться у межах похибок вимірювань відносно величини, що перевищує дозволену швидкість на 20 км/год, а за таких умов наявність більшого перевищення (що необхідно для наявності складу зазначеного правопорушення) не може визнаватися доведеним.

Співробітник ДАІ під час вимірювання тримав вимірювальний пристрій у руці, що робить можливим рух назустріч автомобілю, швидкість якого вимірюється, внаслідок чого відносна швидкість, зафіксована приладом, збільшується.

Співробітник ДАІ знаходився та проводив вимірювання, а також зупинив транспортний засіб, у межах дії відповідного обмеження швидкості (вказати населений пункт або дію знаку обмеження швидкості), але у момент вимірювання транспортний засіб знаходився до зазначеного знаку. Тобто дія зазначеного обмеженя на нього не розповсюджувалася.

Співробітник ДАІ зупинив транспортний засіб після перехрестя, яким закінчується зона дії знаку обмеження швидкості (відповідно до опису знаку 3.29 у додатку 1 «Дорожні знаки» до ПДР).

При цьому слід мати на увазі, що відповідно до опису таблички 7.2.1 вона може тільки зменшувати, а не збільшувати зону дії заборонного знаку, а отже, немає підстав для збільшення зони дії вказаного знаку поза перехрестя.

Окрім наведеного, слід зазначити, що розгляд справи на місці, без підготовки та надання мені часу для звернення за правовою допомогою, подання документів, які характеризують особу, інших доказів по справі, - не тільки порушує мої права, передбачені ст.268 КпАП, але й призводить до того, що при винесенні постанови не враховано особу, матеріальний стан та ін.обставини, які слід враховувати при призначенні адміністративного стягнення відповідно до ст.З КпАП. За таких умов мої права при такому розгляді справи грубо порушено. Про що я зазначав у протоколі.

За таких умов у моїх діях немає складу правопорушення, у якому мене визнано винним зазначеною постановою.

На підставі викладеного, керуючись стст.287, 288 КпАП України,

ПРОШУ:

Оскаржувану постанову скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо мене закрити, за відсутністю у моїх діях складу такого правопорушення.

«_»____________ _20_р. (Підпис)

* * * * * * *

СТВОРЕННЯ АВАРІЙНИХ ОБСТАВИН

До________________________.-

(підставити назву суду)

Від________________________,

(підставити свої прізвище, ім'я, по батькові, свою адресу)

У справі про адміністративне правопорушення,

передбачене ст.. 122 чА КпАП України

СКАРГА

На мене складено протокол про адміністративне правопорушення за те, що ніби-то «_»_____________200_p., керуючи автомобілем_держ.№ _ на_ (підставити місце), _, (підставити суть порушення, яке ніби-то мало місце, і за яке складено адмінпротокол, наприклад, «проїхав перехрестя на заборонний сигнал світлофора», або «виїхав на смугу зустрічного руху», або «не надав перевагу пішоходам, що рухалися н-регульованим пішохідним переходом», тощо, змусивши _ (підставити наявні у протоколі дані про учасника руху - автомобіль чи пішохода) різко змінювати швидкість або напрямок руху, чим створив аварійну обстановку.

Насправді це не відповідає дійсності з таких підстав.

Далі варіанти:

1. Ніяких перешкод або небезпеки пішоходам не створювалося. Незважаючи на те, що пішоходи рухалися по пішохідному переходу, визнати мої дії порушенням вимог ПДР неможливо з таких підстав. У момент наближення мого автомобіля до переходу пішоходи не знаходилися на переході, вони вийшли на перехід вже у момент перетину мною переходу. Між тим, у відповідності до п.18.1 ПДР, обов'язок водія зменшувати швидкість та при необхідності зупинятися, щоб надати дорогу пішоходам, виникає виключно у випадку, якщо у момент наближення до переходу на ньому вже перебувають зазначені пішоходи.

Окрім того, цей обов'язок виникає не щодо будь-яких пішоходів, які знаходяться на переході, а тільки тих, яким створюється перешкода чи небезпека. П.1.10 ПДР дає визначення цих понять, але, по-перше, тільки для водіїв транспортних засобів, і сумнівно, чи можуть вони взагалі застосовуватися для пішоходів. По-друге, для того, щоб вважати, що пішоходам створено перешкоду або небезпеку, є необхідним, щоб вони були змушені змінювати напрямок або швидкість руху. І щоб ця зміна була саме вимушеною, тобто без неї існувала реальна небезпека наїзду.

В даному випадку цього не було, оскільки при русі автомобіля повз пішохідний перехід пішоходи знаходилися на абсолютно іншій смузі руху, переходячи її, продовжували рух без зміни напрямку або швидкості або вжиття інших заходів, що є необхідним для порушення вимог п.18.1 ПДР, тим більше не робили цього різко, що є необхідним для визнання обстановки аварійною. За таких умов говорити про наявність у моїх діях складу зазначеного правопорушення неможливо.

2. Доказів того, що я проїхав перехрестя на заборонний сигнал світлофора, співробітником ДАІ, яким складено адмінпротокол, не наведено. Сам він знаходився на значній відстані за перехрестям, і воно знаходилося поза полем його зору, принаймні він не міг точно встановити момент перетинання межі перехрестя (стоп-лінії) відповідно до увімкненого у цей момент сигналу світлофору внаслідок кута оглядовості з того місця, де він знаходився.

Я діяв у відповідності до п.16.8 ПДР, який не тільки дозволяє, а зобов'язує водія, який виїхав на перехрестя на дозволяючий сигнал світлофора, продовжити рух у вказаному напрямку, незалежно від сигналу світлофора на виїзді, п.8.11 ПДР, який дозволяє водієві, який не може при зміні сигналу світлофора зупинити транспортний засіб у вказаному ПДР місці, не вдаючись до екстреного гальмування, продовжувати рух за умови забезпечення безпеки дорожнього руху. В даному випадку склалася саме така ситуація, що співробітником ДАІ, який склав протокол, не взято до уваги. Тобто фактично я діяв правомірно, і у моїх діях взагалі не було порушень вимог ПДР.

3. Треба зазначити, що виїзд на смуту зустрічного руху через розмітку 1.1 прямо дозволяється за деяких умов додатком 2 до ПДР (для об'їзду нерухомої перешкоди, коли інша можливість об'їзду відсутня, обгону одиночного транспортного засобу, що рухається зі швидкістю менше ЗО км/год.). І у даному випадку ці умови були виконані. Таким чином, навіть формального порушення вимог ПДР у моїх діях немає.

Далі для всіх випадків:

Також слід зазначити, що ст.. 122 КпАП України недаремно передбачає окрему відповідальність за ряд звичайних порушень ПДР, а саме за такі, якими створено аварійну обстановку, тобто у результаті яких інші учасники руху були змушені різко змінювати швидкість, напрямок руху або вживати інших заходів для забезпечення безпеки. В даному випадку сама наявність таких учасників руху, а тим більше такі їх дії, які б дозволили вважати створену їм обстановку аварійною, по справі нічим не підтверджено.

Слід зазначити, що особа, якій створено аварійну обстановку, у відповідності до КпАП України, є або потерпілим, якщо їй спричинено моральну або іншу шкоду, у відповідності до ст..269 КпАП, або свідком (оскільки їй відомо про вказані обставини), у відповідності до ст..272 КпАП. Якщо дійсно комусь створено аварійну обстановку, то це не може мати місце без наявності або потерпілого, або свідка. Між тим, у відповідності до ст..256 КпАП, якщо потерпілі або свідки є, то їх дані повинні бути вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, наряду з іншими даними. У протоколі, між тим, такі дані не вказані, що свідчить як про відсутність доказів наявності у моїх діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 122 ч.4 КпАП, так і про невідповідність змісту протоколу закону, зокрема, ст..256

До того ж, співробітник ДАІ, який склав адмінпротокол, категорично відмовився вказати у ньому дані вказаних мною свідків, зокрема, пасажирів транспортного засобу, внаслідок ніби-то їх «зацікавленості». Проте ст..272 КпАП не містить таких виключень з числа осіб, які можуть бути свідками. З іншого боку, така позиція співробітника ДАІ є порушенням ст..256 КпАП. За таких умов є необхідним опитати цих свідків у судовому засіданні, а саме:______ _(підставити дані - прізвища, імена, по батькові та адреси свідків)

На підставі викладеного, керуючись ст. 268 КпАП України,

ПРОШУ:

Викликати у судове засідання та опитати особу, яка склала адміністративний протокол;

Викликати у судове засідання зазначених свідків;

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст..122 чА КпАП України, щодо мене, закрити, за відсутністю у моїх діях складу зазначеного правопорушення.

«_»_________200_р. (Підпис)

Додаток: матеріали, що характеризують особу, на _аркушах.

* *

До Апеляційного суду__________________

(підставити назву суду)

На постанову суді_______________________

(підставити назву суду та прізвище, ініціали судді)

Від «_»___________________200_р.

(підставити дату)

У справі про адміністративне правопорушення,

передбачене ст. 122 ч.4 КпАП України

Від_______________________,

(підставити свої прізвище, ім'я, по батькові, свою адресу)

АПЕЛЯЦІЙНА СКАРГА (у порядку ст. 294 КпАП України)

Зазначеною постановою мене визнано винним у тому, що ніби-то «_»_200_p., керуючи автомобілем __________ держ.№ _ на ________ (підставити місце події), _______________ (підставити суть порушення, яке ніби-то мало місце, і за яке складено адмінпротокол, наприклад, „проїхав перехрестя на заборонний сигнал світлофора", або „виїхав на смугу зустрічного руху", або „не надав перевагу пішоходам, що рухалися не-регульованим пішохідним переходом", тощо, змусивши _________ (підставити наявні у протоколі дані про учасника руху - автомобіль чи пішохода) різко змінювати швидкість або напрямок руху, чим створив аварійну обстановку. За це порушення до мене застосовано адміністративне стягнення у вигляді ________ (підставити вид та розмір адміністративного стягнення).

Зазначена постанова суду не відповідає закону, матеріалам та обставинам справи з таких підстав.

Створення аварійної обстановки, тобто необхідність інших учасників руху різко змінювати напрямок руху, швидкість руху, або вживати інших заходів для забезпечення безпеки, не підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Далі варіанти:

1. Ніяких перешкод або небезпеки пішоходам не створювалося. Незважаючи на те, що пішоходи рухалися по пішохідному переходу, визнати мої дії порушенням вимог ПДР неможливо з таких підстав. У момент наближення мого автомобіля до переходу пішоходи не знаходилися на переході, вони вийшли на перехід вже у момент перетину мною переходу. Між тим, як у відповідності до п.18.1 ПДР, обов'язок водія зменшувати швидкість та при необхідності зупинятися, щоб надати дорогу пішоходам, виникає виключно у випадку, якщо у момент наближення до переходу на ньому вже перебу-вають зазначені пішоходи.

Окрім того, цей обов'язок виникає не щодо будь-яких пішоходів, які знаходяться на переході, а тільки тих, яким створюється перешкода чи небезпека. П.1.10 ПДР дає визначення цих понять, але, по-перше, тільки для водіїв транспортних засобів, і сумнівно, чи можуть вони взагалі застосовуватися для пішоходів. По-друге, для того, щоб вважати, що пішоходам створено перешкоду або небезпеку, є необхідним, щоб вони були змушені змінювати напрямок або швидкість руху. І щоб ця зміна була саме вимушеною, тобто без неї існувала реальна небезпека наїзду.

В даному випадку цього не було, оскільки при русі автомобіля повз пішохідний перехід пішоходи знаходилися на абсолютно іншій смузі руху, переходячи її, продовжували рух без зміни напрямку або швидкості або вжиття інших заходів, що є необхідним для порушення вимог п.18.1 ПДР, тим більше не робили цього різко, що є необхідним для визнання обстановки аварійною. За таких умов говорити про наявність у моїх діях складу зазначеного правопорушення неможливо.

2. Доказів того, що я проїхав перехрестя на заборонний сигнал світлофора, співробітником ДАІ, яким складено адмінпротокол, не наведено. Сам він знаходився на значній відстані за перехрестям, і воно знаходилося поза полем його зору, принаймні він не міг точно встановити момент перетинання межі перехрестя (стоп-лінії) відповідно до увімкненого у цей момент сигналу світлофору внаслідок кута оглядовості з того місця, де він знаходився.

Я діяв у відповідності до п.16.8 ПДР, який не тільки дозволяє, а зобов'язує водія, який виїхав на перехрестя на дозволяючий сигнал світлофора, продовжити рух у вказаному напрямку, незалежно від сигналу світлофора на виїзді, п.8.11 ПДР, який дозволяє водієві, який не може при зміні сигналу світлофора зупинити транспортний засіб у вказаному ПДР місці, не вдаючись до екстреного гальмування, продовжувати рух за умови забезпечення безпеки дорожнього руху. В даному випадку склалася саме така ситуація, що співробітником ДАІ, який склав протокол, не взято до уваги. Тобто фактично я діяв правомірно, і у моїх діях взагалі не було порушень вимог ПДР.

3. Треба зазначити, що виїзд на смугу зустрічного руху через розмітку 1.1 прямо дозволяється за деяких умов додатком 2 до ПДР (для об'їзду нерухомої перешкоди, коли інша можливість об'їзду відсутня, обгону одиночного транспортного засобу, що рухається зі швидкістю менше ЗО км/год.). І у даному випадку ці умови були виконані. Таким чином, навіть формального порушення вимог ПДР у моїх діях немає.

Далі для всіх випадків:

Також слід зазначити, що ст.. 122 КпАП України недаремно передбачає окрему відповідальність за ряд звичайних порушень ПДР, саме за такі, якими створено аварійну обстановку, тобто у результаті яких інші учасники руху були змушені різко змінювати швидкість, напрямок руху або вживати інших заходів для забезпечення безпеки. В даному випадку сама наявність таких учасників руху, а тим більше такі їх дії, які 6 дозволили вважати створену їм обстановку аварійною, по справі нічим не підтверджено.

Слід зазначити, що особа, якій створено аварійну обстановку, у відповідності до КпАП України, є або потерпілим, якщо їй спричинено моральну або іншу шкоду, у відповідності до ст. 269 КпАП, або свідком (оскільки їй відомо про вказані обставини), у відповідності до ст. 272 КпАП. Якщо дійсно комусь створено аварійну обстановку, то це не може мати місце без наявності або потерпілого, або свідка. Між тим, у відповідності до ст. 256 КпАП, якщо потерпілі або свідки є, то їх дані повинні бути вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, разом із іншими даними. У протоколі, між тим, такі дані не вказані, що свідчить як про відсутність доказів наявності у моїх діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.4 КпАП, так і про невідповідність змісту протоколу закону, зокрема, ст..256 КпАП.

Між тим, ці дані відсутні як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові. Таким чином, докази того, що мав місце один з найважливіших елементів складу зазначеного адміністративного правопорушення по справі відсутні.

До того ж, співробітник ДАІ, який склав адмінпротокол, категорично відмовився вказати у ньому дані вказаних мною свідків, зокрема, пасажирів транспортного засобу, внаслідок ніби-то їх «зацікавленості». Проте ст. 272 КпАП не містить таких виключень з числа осіб, які можуть бути свідками. З іншого боку, така позиція співробітника ДАІ є порушенням ст. 256 КпАП. За таких умов при розгляді справи судом було необхідним опитати цих свідків у судовому засіданні, а саме: _ (підставити дані - прізвища, імена, по батькові та адреси свідків)

Цього судом не було зроблено, що також негативно позначилося на повноті розгляду та обґрунтованості рішення по справі.

За таких умов не можна вважати, що у моїх діях є склад зазначеного правопорушення. Більше того, сам адмінпротокол не відповідав вимогам закону, і не підлягав розгляду у суді. У відповідності до п.2 ст. 278 КпАП України, суд при підготовці до розгляду справи має перевірити, зокрема, правильність складання протоколу. Як видно з наведеного, суд не зробив цього і почав розглядати справу передчасно.

Окрім цього, справу розглянуто з істотним порушенням моїх процесуальних прав.

Так, у відповідності до ст. 268 КпАП, мене повинно було завчасно сповістити про дату та час судового засідання. В даному випадку про «завчасність» не може бути й мови, оскільки, як видно з матеріалів справи, сам розгляд справи відбувся на наступний день після того, як було складено протокол. При цьому порушено й порядок повідомлення, оскільки сповістили мене не судовою повісткою, а так званим «сповіщенням». Цей документ не має процесуальної форми, не передбачений чинним законодавством, виданий не су

356

дом, а співробітником ДАІ, який взагалі не має повноважень на призначення часу розгляду справи суддею.

Окрім того, передачею справи співробітником ДАІ безпосередньо до суду, а не у встановленому відповідним нормативними актами порядку, зокрема, пп. 6.2 - 6.7 ІНСТРУКЦІЇ з організації провадження та діловодства у справах про адміністративні порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху (ЗАТВЕРДЖЕНО наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 жовтня 2003 р. № 1217 ), також порушено безпосередньо як вимоги чинного законодавства, так і мої права, зокрема, на отримання копії протоколу у підрозділі ДАІ (п.2.1 зазначеної Інструкції), оскільки справа у підрозділі ДАІ не перебувала.

Нарешті, такою передачею справи до суду порушуються як вимоги ст. 257 КпАП, яка передбачає пересилання у встановленому порядку справи до суду, так і Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді (затверджено Наказом ДСА України 27.06.2006 № 68), а саме таких пунктів:

2.1. Усі судові справи та кореспонденція, у тому числі документи, надіслані електронною поштою, факсимільним зв'язком, а також телеграми, що надходять до суду, приймаються, опрацьовуються та під підпис передаються за призначенням працівниками апарату суду відповідно до обов'язків.

2.2. Працівник апарату суду, на якого відповідною Посадовою інструкцією покладено обов'язки щодо приймання судових справ і кореспонденції, у день їх надходження перевіряє цілісність пакетів та конвертів і відповідність їх адресування, з дотриманням установлених правил безпеки розкриває пакети й конверти, перевіряє відповідність вкладень до опису (наявність додатків до документа), проставляє на правому нижньому чи іншому вільному від тексту місці супровідного листа до судової справи (матеріалу), першої сторінки листа чи іншого документа реєстраційний штамп суду, у якому зазначає дату надходження матеріалу в суд і реєстраційний номер згідно з журналом реєстрації вхідної кореспонденції (додаток 1).

Конверти (пакети), у яких надходять документи, приєднуються до одержаних документів. У разі одержання матеріалів у пошкодженій упаковці, а також якщо при відкритті конверта (пакета) виявлено відсутність будь-якого документа чи додатка до нього, про це складається акт (додаток 2) у двох примірниках, один примірник якого надсилається відправнику, а другий - долучається до одержаних матеріалів і передається разом з ним для розгляду за належністю.

Очевидно, що виконати усі вказані вимоги при такій передачі неможливо.

2.8. Після попереднього розгляду документа керівництвом і призначення виконавця в той самий день документ повертається до працівника апарату суду, який здійснював його реєстрацію, для реєстрації резолюції. До журналу реєстрації вхідної кореспонденції вносяться відомості про зміст і дату накладення резолюції, прізвище та ініціали виконавця, термін виконання, дата передачі документа виконавцеві.

Очевидно, що пройти усі вказані процедури у період від дня порушення до моменту розгляду справи адмінматеріал не міг.

3.5. Матеріали про адміністративне правопорушення, а також подання щодо застосування конфіскації предметів реєструються в обліково-статистичній картці на справу про адміністративне правопорушення та в алфавітному покажчику справ про адміністративні правопорушення. В алфавітному покажчику справ про адміністративні правопорушення відображаються дані про кожну особу, щодо якої надійшов для розгляду протокол про адміністративне правопорушення.

Навряд чи це могло бути здійснено до розгляду справи при такому порядку її передачі.

І ці порушення не є суто формальними. Такий строк розгляду справи завадив мені реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КпАП України, зокрема, звернутися до адвоката, підготувати письмове клопотання по справі, зібрати документи, які характеризують особу. Враховуючи викладені вище аргументи, таке клопотання повинно було міститися у матеріалах справи.

Захід адміністративного стягнення також обраний із порушенням вимог закону. У цій частині постанова суду абсолютно не мотивована. Суд взагалі не вказав жодного доводу, на підставі якого обирає адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, а не, наприклад, штрафу. Тобто і у цій частині постанова є голослівною та необгрунтованою. До того ж, такою, що явно порушує вимоги ст. 33 КпАП України, яка передбачає врахування особи порушника, його майнового стану, пом'якшуючих обставин тощо при обранні виду адміністративного стягнення. Ані з матеріалів справи, ані з тексту постанови не видно, щоб усі ці аспекти досліджувалися та враховувалися. При цьому у матеріалах справи і не міститься ніяких документів, які б підтверджували моє місце роботи, професію, характеристику особи, сімейний стан, тощо. Тому і у цій частині постанова є невідповідною матеріалам справи та необґрунтованою, оскільки даних про обставини, які мають враховуватися судом, у справі відсутні, отже, суд і не міг їх врахувати.

Більше того, у постанові із незрозумілих причин вказано, що я «не працюю», хоча насправді це не відповідає дійсності.

З наведеного є очевидним, що, розглядаючи справу, суд значно відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду та порушив вимоги Постанов Пленуму Верховного Суду України, а саме:

Від 11.06.2004 № 11 - «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення», яка у п.З передбачає, що згідно зі ст. 245 КУпАП суддя при розгляд ісправи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й об'єктивно з'ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.

Від 23.12.2005 р. № 14 - «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», яка п.24 передбачає:

- Звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких-притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників;

- Суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КпАП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи це можливо лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і якщо від неї не надійшло клопотання про його відкладення;

- При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз;

- Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

На підставі викладеного, керуючись ст..294 КпАП України,

ПРОШУ:

Оскаржувану постанову скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо мене закрити за відсутністю у моїх діях складу такого правопорушення.

«_»_____________200__р. (Підпис)

Додатки:

1) . Копія постанови суду;

2) . Матеріали, що характеризують особу, на_аркушах;

3) . Довідка про склад сім'ї та документи про пільги, стан здоров'я членів сім'ї на_аркушах.

* *

КЕРУВАННЯ АВТОМОБІЛЕМ У СТАНІ АЛКОГОЛЬНОГО СП'ЯНІННЯ

До________________

(підставити назву суду, його адресу)

Від_________________

(підставити свої прізвище, ім'я, по батькові, адресу)

У справі про адміністративне правопорушення,

передбачене ч. 1 ст. 1 ЗО КпАП України,

КЛОПОТАННЯ

Протокол про адміністративне правопорушення, передбачене зазначеною нормою закону, щодо мене, складено за те, що ніби-то «_»__________-2000_р., я,__________ (підставити місце порушення, зазначене у протоколі), керуючи автомобілем__ (підставити марку та державний номер автомобіля), знаходився у стані сп яніння.

Вказаний протокол не відповідає обставинам справи та вимогам закону з таких підстав.

Стосовно звинувачення у керуванні транспортним засобом у нетверезому стані, слід вказати, що у цій частині огляд проведено із значними порушеннями нормативних актів, які регулюють цю процедуру, та, по суті, з прямими фальсифікаціями фактів.

Так, як на єдиний доказ мого перебування у такому стані, у протоколі є посилання на пробу із застосуванням трубки «Контроль тверезості».

Між тим, застосування такої трубки не є однозначним доказом сп'яніння. Відомо, що трубка реагує на наявність ряду захворювань, аж до карієсу.

До того ж, відповідно до «Інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів» (наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства юстиції України від 24 лютого 1995 року № 114/38/15-36-18. Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 7 березня 1995 р. за № 55/591), у разі незгоди водія з наслідками перевірки за допомогою трубки «Контроль тверезості» (п.2.5 Інструкції), він направляється на медичний огляд у заклади охорони здоров'я. З наслідками перевірки я був незгоден. Але у даному випадку висновок про стан сп'яніння було зроблено тільки на підставі вказаної проби, що є незаконним.

До того ж, у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що «огляд» за допомогою трубки проводився у присутності двох свідків. Проте у графі протоколу «Свідки, поняті» дані цих осіб не вказані, що саме по собі говорить про порушення порядку проведення огляду.

Можна вказати про інші порушення під час проведення перевірки із застосуванням трубки: не дали перевірити придатність до використання - наяність або відсутність механічних пошкоджень, її герметичність, наявність вкраплень у наповнювачі та пересипання його по трубці, гарантійний строк придатності та інші порушення вимог паспорта, що додається до неї підприємством-виготовлювачем.

Упаковка трубки була пошкоджена, свідки трубку не оглядали, індивідуальний мундштук одноразового використання доставав з упаковки не самостійно, надівав його на протилежний кінець трубки не самостійно. Все це робив працівник ДАІ.

У відповідності ж до положень зазначеної Інструкції, результати огляду на стан сп'яніння, які отримані із порушенням зазначеного порядку, є недійсними (п.3.10 Інструкції).

Слід зазначити і те, що сам факт визнання у поясненнях до адмінпротоколу вживання за тривалий час до складання протоколу незначної кількості спиртних напоїв ще не може бути доказом наявності стану сп'яніння саме у момент керування транспортним засобом та складання протоколу, оскільки відповідно до Інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів (Наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства юстиції України від 24 лютого 1995 року № 114/38/15-36-18. Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 7 березня 1995 р. за № 55/591), такий стан може визначатися тільки шляхом, прямо передбаченим у цій інструкції.

Сам факт вживання за тривалий час незначної кількості спиртних напоїв не може бути таким доказом ще й тому, що сп'яніння до того часу могло минути, а алкоголь - бути виведений з організму. Саме наявність або відсутність цього стану і має визначити спеціаліст-нарколог відповідно до положень Інструкції. Без цього вважати доведеним наявність такого стану не можна у будь-якому разі.

Інший варіант:

Дії співробітників ДАІ були незаконними внаслідок того, що мене було затримано не під час керування власним автомобілем, а коли автомобіль був у нерухомому стані, а я знаходився поруч. І це саме по собі є грубим порушенням моїх прав, не кажучи вже про те, що співробітниками ДАІ щодо мене було застосовано насильство, для чого, у відповідності із нормами Закону України «Про міліцію», не було жодних підстав

Зазначені обставини можуть бути підтверджені поясненнями свідків, а саме:_____________ (вказати прізвища, імена, по батькові, домашні адреси свідків) На підставі викладеного, керуючись ст..268 КпАП України,

ПРОШУ:

Викликати та опитати у судовому засіданні зазначених свідків;

Викликати та опитати у судовому засіданні лікаря-нарколога, яким проводився медичний огляд;

Викликати та опитати у судовому засіданні співробітника міліції, яким складено протокол про адміністративне правопорушення;

Справу про адміністративне правопорушення щодо мене закрити за відсутністю у моїх діях складу такого правопорушення.

«_»______________200_р. Підпис

Додатки:

Медична документація на_аркушах;

Характеристика;

Документи про сімейний стан (наявність утриманців, членів сім'ї, які потребують переміщення автомобілем за станом здоров'я, тощо).

*

ВІДШКОДУВАННЯ ЗАПОДІЯНОЇ ШКОДИ

До______________________

(Підставити назву суду)

Позивач: __________________

(Підставити свої прізвище, ім'я, по батькові, адресу)

Відповідач:_________________,

(Підставити дані органу ДАІ, де працює посадова особа, що склала протокол, та адресу, при наявності - телефон)

*

ПОЗОВНАЗАЯВА

(у справі за адміністративним позовом).

Звільнено від сплати судового збору відповідно

до ст..288 КпАП України

«_»_______________20_р. посадовою (службовою) особою відповідача -_____________ (підставити дані посадової особи, яка винесла постанову) винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст..__ _, щодо мене. (підставити статтю та частину статті КпАП України)

Вказана постанова не відповідає обставинам справи та вимогам закону з таких підстав.

(Вказати аргументи про невідповідність закону та обставинам справи постанови, взяті з наведених скарг, залежно від характеру правопорушення, за яке складено адмінпротокол.)

З огляду на викладене вважаю, що дії працівника відповідача були незаконними. Документи складені із значними процесуальними порушеннями, протокол вступає у протиріччя з постановою про адміністративне правопорушення.

До того ж, слід вказати, що відповідно до ст.71 ч.2 КАС України, обов'язок доказу правомірності своїх дій в даному випадку покладено на відповідача.

За таких умов у моїх діях немає складу правопорушення, у якому мене визнано винним зазначеною постановою.

Одночасно слід зауважити, що п.4 ч.2 ст.105 КАС України передбачає можливість стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування спричиненої його незаконними діями шкоди, як матеріальної, так і моральної. Таку шкоду мені, справді, спричинено. Оскільки, у відповідності до ст..25 ч.З Закону України «Про міліцію», заподіяні збитки працівником міліції відшкодовуються державою, а відповідач є органом державної влади, і до того ж, у відповідності до ст.. 1172 ЦК України, несе відповідальність за дії* свого працівника при виконанні службових обов'язків, то саме відповідач має відшкодувати матеріальну та моральну шкоду.

Матеріальна шкода полягає у _______________

(Підставити обставини, які обумовлюють матеріальну шкоду, докази, якими вона підтверджується, та суму спричиненої матеріальної шкоди.)

та складає ___________

Моральна шкода полягає у тому, що відносно мене було необгрунтовано винесено постанову, мене необгрунтовано звинувачено у вчиненні правопорушення. При цьому мені фактично було відмовлено у будь-якій можливості захисту своїх інтересів, враховуючи те, у якому порядку винесено постанову. Я відчув абсолютну безпомічність перед посадовими (службовими) особами органів державної влади, що підірвало у мене віру у можливість захисту своїх інтересів правовими методами. До того ж, внаслідок неправомірних дій посадової (службової) особи відповідача я був змушений витрачати час на збирання доказів, складання документів, звернення до суду, участь у судових засіданнях. У мене зірвалися життєві плани, я змушений нервуватися, уся ця ситуація (починаючи із винесення несправедливої постанови щодо мене) є для мене стресовою, і кожне судове засідання у справі призводить до поглиблення цього стресу. Причинену мені таким чином моральну шкоду відшкодувати адекватно та повністю у матеріальній формі неможливо, але суму, яка б могла частково загладити мої моральні страждання, я оцінюю у

(Підставити суму, у яку позивач оцінює моральну шкоду.) На підставі викладеного, керуючись ст.ст..4, 6 КАС України, стст.287, 288 КпАП України,

ПРОШУ:

1. Викликати у судове засідання по справі, належно повідомивши про дату, мене, представника відповідача та посадову особу, якою винесено постанову про адміністративне правопорушення;

2. Зазначену постанову у справі про адмніністративне правопорушення визнати недійсною та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо мене закрити, за відсутністю у моїх діях складу такого правопорушення.

3. На відшкодування матеріальної шкоди стягнути з відповідача на мою користь__ _________ (Підставити суму.)

4. На відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача на мою користь _______________(Підставити суму.)

«_»___________200_р. (Підпис)

Додатки:

1. Копія позовної заяви;

2. Копії протоколу та постанови про адміністративне правопорушення на__аркушах.

3. Документи на підтвердження факту спричинення та розміру матеріальної шкоди на_аркушах. (Вказати, які документи.)

ГЕНЕРАЛЬНА ПРОКУРАТУРА УКРАЇНИ

01011, м.Київ, вул. Різницька, 13/15

№ 07/1/2 - 165 від 02.07.09

Начальнику Департаменту Державної

автомобільної інспекції Міністерства

внутрішніх справ України

генерал-майору міліції

Коломійцю С.Г.

ГЕНЕРАЛЬНА ПРОКУРАТУРА УКРАЇНИ ПРИПИС про усунення порушень закону припритягненні осіб до адміністративної відповідальності

У зв’язку з виконанням органами Державтоінспекції України вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», застосуванням працівниками ДАІ технічних засобів при виявленні порушень Правил дорожнього руху суттєво покращилася ситуація на автошляхах країни. Водночас до органів прокуратури надходять численні звернення громадян з питань порушень закону про притягнення до відповідальності за адміністративні правопорушення, зафіксовані за допомогою радіолокаційного відеозаписуючого технічного засобу «Візир».

Установлено, що працівниками Державтоінспекції України у разі виявлення порушень Правил дорожнього руху водіями транспортних засобів, зафіксованих за допомогою вимірювача швидкості «Візир», постанови у справах про адміністративні правопорушення виносяться без складання протоколів та участі осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності.

Разом з тим відповідно до ст.258 КУпАП посадові особи органів ДАІ мають право застосовувати безпротокольну форму фіксації адміністративних правопорушень та розглядати справи без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у разі виявлення правопорушень у сфері дорожнього руху, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

За інформацією ДП «Укрметртестстандарт», вимірювач швидкості «Візир» не відноситься до спеціальних технічних засобів, що працюють в автоматичному режимі, оскільки він має лише обмежені функції для автоматичного процесу вимірювань і не може працювати без участі оператора.

Таким чином, застосування цього технічного засобу як підстави для безпротокольної форми фіксації адміністративних правопорушень та розгляду справ у відсутності особи, що притягуються до адміністративної відповідальності, суперечить вимогам ст.ст.258, 254, 268 КУпАП і суттєво порушує конституційні права громадян.

Тільки у Донецькій та Тернопільській областях за позовами громадян судами з цих підстав скасовано понад 100 постанов працівників ДАІ, винесених за результатами розгляду справ щодо адміністративних правопорушень, зафіксованих вимірювачем швидкості «Візир».

Враховуючи, що наведені порушення закону мають явний, очевидний характер, перешкоджають здійсненню працівниками Державтоінспекції накладених на них законом основних обов’язків, завдають істотної шкоди інтересам громадян, керуючись ст.22 Закону України «Про прокуратуру», –

ВИМАГАЮ:

1. Припинити практику винесення постанов у справах про адміністративні правопорушення, зафіксовані за допомогою вимірювача швидкості «Візир», без складання протоколів та без участі осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності.

2. Припис підлягає невідкладному розгляду, про що повідомити Генеральну прокурату України в десятиденний строк із моменту його вручення.

Заступник

Генерального прокурора України Т.Корнякова

МІНІСТЕРСТВО ВНУТРІШНІХ СПРАВ УКРАЇНИ

РОЗПОРЯДЖЕННЯ 21.05.2009 м. Київ № 466. «Про організацію роботи підрозділів ДАІ з профілактики правопорушень із застосуванням засобів фото- і кінозйомки, відеозапису»

Із 17 листопада 2008 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху». Нові норми законодавства та відповідна організація роботи підрозділів ДАІ з його виконання стали головними чинниками зниження рівня аварійності на вулично-дорожній мережі України.

Від початку цього року вдалося зберегти життя 894 осіб та попередити травмування ще 6 тис. осіб. Разом з тим основною формою профілактики правопорушень залишається нагляд за дорожнім рухом та своєчасне виявлення і попередження порушень Правил дорожнього руху його учасниками. При цьому велику роль у підвищенні ефективності нагляду за дорожнім рухом відіграє застосування сучасних технічних засобів, у тому числі радіолокаційних відеозаписувальних вимірювачів швидкості.

Проте останнім часом у засобах масової Інформації оприлюднено різного виду інформацію щодо недосконалої організації роботи підрозділів ДАІ з профілактики правопорушень з використанням указаних технічних засобів, а також їх невідповідності існуючим світовим стандартам. При цьому зверталася увага на безпідставність зупинення транспортних засобів, несення служби в місцях необгрунтованого обмеження швидкості, неналежну якість складання адмінпротоколів, постанов у справі та формування адмінматеріалів.

З метою вдосконалення роботи підрозділів Державтоінспекції з профілактики правопорушень із застосуванням засобів фото- і кінозйомки, відеозапису та підвищення ефективності нагляду за дорожнім рухом

ВИМАГАЮ:

1. Начальникам ГУМВС, У MB С України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі:

1.1. Забезпечити під час здійснення контролю за дотриманням водіями ПДР з використанням засобів фото- і кінозйомки, відеозапису несення служби працівниками ДАІ виключно у форменому одязі, з нагрудним знаком та на службовому автомототранспорті.

1.2. Не допускати випадків здійснення контролю за дотриманням водіями правил дорожнього руху із місць, закритих для візуального огляду учасникам дорожнього руху (об'єкти дорожнього сервісу, зелені насадження тощо).

1.3. Забезпечити безумовне виконання вимог наказу МВС №1111/2006, зокрема, щодо виключення випадків безпідставного зупинення транспортних засобів.

1.4. Виключити випадки документування порушень встановленого швидкісного режиму руху транспортних засобів у зонах дії дорожніх знаків, що обмежують максимальну швидкість, на в'їздах у населені пункти на відстані меншій ніж 1000 метрів від його початку.

1.5. Зобов'язати працівників ДПС ДАІ перед початком роботи з радіолокаційним відеозаписувальним вимірювачем швидкості «ВИЗИР» робити знімки службового транспортного засобу із прив'язкою до місцевості та в разі необхідності долучати до матеріалів розгляду скарг для доведення місця фіксації порушення.

1.6. Виключити випадки складання відносно водіїв транспортних засобів адміністративних протоколів без доведення їхньої вини чи достатніх доказів допущення ними порушень ПДР (фото-, відеоматеріалів, показів свідків тощо).

1.7. У ході документування порушень правил дорожнього руху працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, то мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, до винесеної постанови додавати 3-4 знімки зафіксованого порушення правил дорожнього руху. Знімки повинні містити інформацію про місце, час скоєння порушення, чітке зображення автомобіля порушника.

1.8. Не допускати випадків документування порушень ПДР, якщо порушення скоєне внаслідок неналежного утримання дорожнього покриття (виїзд на зустрічну смугу для об'їзду перешкод, ям тощо).

1.9. Ужити заходів щодо облаштування спеціальними інформаційними щитами ділянок вулично-дорожньої мережі, де здійснюється контроль за дотриманням водіями ПДР з використанням працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

1.10. З метою профілактики порушень правил дорожнього руху організувати та забезпечити виставлення на дорожньо-шляховій мережі муляжів приладів фото- і кінозйомки, відеозапису, забезпечивши при цьому їх передислокацію не рідше одного разу на тиждень.

1.11. Зобов'язати працівників Державтоінспекції під час винесення постанови про накладення стягнення за адміністративне правопорушення неухильно дотримуватися вимог статей 33, 34 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

1.12. У ході документування дорожньо-транспортних пригод виключити випадки неякісного оформлення матеріалив ДТП (унесення в схеми ДТП неправдивої, помилкової або неповної інформації, неврахування показів свідків, очевидців), що призводить до поверхового та необ'єктивного розгляду таких справ.

1.13. Організувати перевірки силами створених груп з контролю за станом дотримання працівниками ДПС установленого порядку несення служби.

1.14. Спільно з представниками дорожніх та комунальних організацій провести ревізію всіх дорожніх знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», установлених на вулично-дорожній мережі регіону, за наслідками якої визначитися з необхідністю застосування кожного дорожнього знака.

Щодо кожної ділянки вулично-дорожньої мережі, де значення максимально дозволеної швидкості менше, ніж визначено Правилами дорожнього руху, разом з власниками вулично-дорожньої мережі підготувати висновок з обґрунтуванням установленої швидкості руху. Особливу увагу при цьому приділити автомобільним дорогам загального користування державного значення та магістральним вулицям населених пунктів.

1.15. Ужити заходів стосовно термінового демонтажу тих дорожніх знаків, які встановлені з порушенням державного стандарту та вводять необгрунтовані обмеження для учасників дорожнього руху.

1.16. З урахуванням вимог пункту 12.8 Правил дорожнього руху вийти з пропозиціями до власників вулично-дорожньої мережі щодо підвищення на магістральних вулицях населених пунктів максимально дозволеної швидкості руху до 80 км/год шляхом установлення відповідних дорожніх знаків.

1.17. На ділянках доріг загального користування державного значення, які проходять через населені пункти, спільно із представниками місцевих органів виконавчої влади визначитися щодо можливості заміни дорожніх знаків 5.45 (5.46) «Початок (кінець) населеного пункту» (білий фон) на дорожні знаки 5.47 (5.48) «Початок (кінець) населеного пункту» (синій фон). У випадку позитивного рішення власникам вулично-дорожньої мережі направити подання щодо проведення на зазначених ділянках доріг робіт з:

- відновлення (влаштування) зовнішнього освітлення, у першу чергу в місцях розташування пішохідних переходів;

- позначення наземних пішохідних переходів червоно-білою дорожньою розміткою та транспортними світлофорами типу 7 (із сигналами жовтого кольору); нанесення на підходах до пішохідних переходів шумових смут; відновлення (установлення) транспортного огородження на розділювальній смузі та пішохідного огородження на узбіччях доріг; упровадження інших заходів щодо підвищення безпеки дорожнього руху.

1.18. Вийти з ініціативою до органів місцевого самоврядування щодо забезпечення фінансування впровадження працюючих в автоматичному режимі стаціонарних спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису для нагляду за дорожнім рухом та фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху за рахунок коштів, що надходять до місцевих бюджетів від сплати штрафів.

1.19. Узяти на особистий контроль юридичне супроводження в судах справ у частині, що стосується оскарження накладених стягнень за правопорушення, зафіксовані з використанням показань спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

1.20. Для забезпечення належного захисту в судах інтересів органів внутрішніх справ організувати вивчення представниками органів внутрішніх справ, які беруть участь у судових розглядах, нормативно-правової бази використання вимірювача швидкості радіолокаційного відеозаписувального приладу «ВИЗИР», у тому числі його тактико-технічних характеристик та можливостей. Виключити випадки неявки вказаних осіб у судові органи в терміни, указані в судових повістках.

1.21. З метою забезпечення якісного документування виявлених порушень ПДР, матеріалів дорожньо-транспортних пригод організувати вивчення в системі службової підготовки з прийняттям заліків вимог наказу МВС від 29.02.2009 №77 «Про затвердження Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», зареєстрованого в Міністерстві юстиції 24.04.2009 за № 374/16390.

1.22. Про виконання вимог цього розпорядження доповісти в ДДАІ до 1 червня 2009 року.

2. Начальникові ДДАІ МВС України генерал-майору міліції Коломійцю С.Г.:

2.1. До 01.06.2009 розробити єдиний зразок інформаційного щита з попередженням водіїв про те, то контроль за дотриманням правил дорожнього руху здійснюється за допомогою засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.

2.2. Спільно з представниками ЗМІ організувати проведення рейдів з документування порушень правил дорожнього руху водіями за допомогою вимірювача швидкості радіолокаційного відеозаписувального приладу «ВИЗИР». Забезпечити висвітлення результатів проведеної роботи в засобах масової інформації.

2.3. Для створення позитивного іміджу працівника Державтоінспекції налагодити тісну співпрацю з громадськими організаціями, у тому числі спілкою автомобілістів при Кабінеті Міністрів України.

2.4. Організувати проведення контрольних перевірок виконання даного розпорядження.

2.5. До 15 червня 2009 року на підставі отриманих доповідей особисто доповісти Міністрові про виконання вимог цього розпорядження.

3. Контроль за виконанням даного розпорядження покласти на заступника Міністра генерал-лейтенанта міліції Савчен-ка О.І. та ДДАІ (Коломієць С.Г.).

Т.в.о. Міністра генерал-лейтенант міліції М.М.Клюев

МІНІСТЕРСТВО ВНУТРІШНІХ СПРАВ УКРАЇНИ

ІНСТРУКЦІЯ з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (№77)

ЗАТВЕРДЖЕНО Наказ Міністерства внутрішніх справУкраїни 26.02.2009 № 77

Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2009р. за № 374/16390

І. Загальні положення

1.1. Ця Інструкція визначає процедуру оформлення працівниками Державної автомобільної інспекції МВС (далі -Державтоінспекція МВС) матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тимчасового затримання транспортного засобу, здійснення тимчасового вилучення посвідчення водія, талона про проходження державного технічного огляду, ліцензійної картки на транспортний засіб та організацію діловодства в підрозділах Державтоінспекції МВС з питань забезпечення безпеки дорожнього руху.

1.3. Основні терміни, що використовуються в цій Інструкції, мають таке значення:

повторність правопорушення - повторне вчинення протягом календарного року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частинами третьою та шостою статті 121, частиною другою статті 128, частиною другою статті 130 КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою статті 130 КУпАП);

посадова особа - начальник або заступник начальника відділення (відділу, управління, Департаменту), командир або заступник командира окремого підрозділу Державтоінспекції МВС, начальник відділу внутрішніх справ або особа, яка виконує його обов'язки, а також працівники Державтоінспекції МВС, які мають спеціальні звання;

сталий орієнтир - стаціонарно встановлений об'єкт (кут будівлі або павільйону зупинки маршрутних транспортних засобів, дорожній знак 5.60 «Кілометровий знак», опора електропередач, об'єкт дорожнього сервісу, порядковий елемент інженерної конструкції дороги тощо), який має свою назву, порядковий номер, іншу видиму відмінність серед подібних об'єктів та розташований вздовж вулиці або смуги відведення дороги. Сталим орієнтиром не є дерева, кущі, транспортні засоби, які стоять, тимчасові споруди або конструкції, пересувні торговельні споруди, огорожі будівельних майданчиків або місць проведення дорожніх робіт, інші об'єкти, розташування яких на місцевості в подальшому неможливо об'єктивно визначити, чи геометрія, розміри або місце розташування яких можуть з часом змінюватися.

II. Розгляд справ про адміністративні правопорушення

2.7. Під час вчинення однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо (частина перша статті 36 КУпАП). У цьому випадку посадова особа накладає стягнення тільки за ті адміністративні правопорушення, які вона має право розглядати.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених (частина друга статті 36 КУпАП).

2.8. Справи про адміністративні правопорушення розглядаються в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, крім випадків фіксації правопорушення за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (Стаття 258 КУпАП). Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (Стаття 268 КУпАП).

Якщо при складанні протоколу порушника не було повідомлено про місце і час розгляду справи, йому за місцем проживання (роботи) надсилається рекомендованим листом повідомлення про запрошення до підрозділу Державтоінспекції

2.9. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою здійснюється провадження; оскаржувати постанову в справі.

Потерпілий має право знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, оскаржувати постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Законні представники мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; від імені особи, інтереси якої вони представляють, подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу.

Адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

2.10. Відповідно до статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин:

2.10.1. Відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

2.10.2. Недосягнення особою на момент учинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

2.10.3. Неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність.

2.10.4. Вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

2.10.5. Видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення.

2.10.6. Скасування акта, який установлює адміністративну відповідальність.

2.10.7. Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

2.10.8. Наявність за тим самим фактом щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення або не скасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також порушення за даним фактом кримінальної справи.

2.10.9. Смерть особи, стосовно якої було розпочато провадження в справі.

2.14. Стягнення за адміністративне правопорушення накладається в межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер учиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (Стаття 33 КУпАП).

2.15. Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, до неї доцільно застосувати захід громадського впливу (Стаття 21 КУпАП).

2.16. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, посадова особа виносить постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Постанова в справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа, та транспортний засіб, його номерний знак; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативно-правового акта, який передбачає відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення; прийняте в справі рішення.

Постанова в справі про адміністративне правопорушення повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також інформацію про порядок і строк її оскарження.

2.22. У разі скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення внаслідок її неправомірного винесення за даним фактом проводиться службова перевірка. Стосовно винної посадової особи відповідно до положень Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» вживаються заходи дисциплінарного впливу, відомості про які додаються до матеріалів перевірки.

III. Виконання постанов в справах про адміністративні правопорушення

3.1. Постанова в справі про адміністративне правопорушення виконується уповноваженим на те органом у порядку, установленому КУпАП та іншими законами України.

У разі винесення кількох постанов у справах про адміністративні правопорушення щодо однієї особи кожна постанова виконується окремо (Стаття 300 КУпАП).

3.2. Відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом (Стаття 301 КУпАП)

3.3. За наявності обставин, зазначених у пунктах 5,6,9 статті 247 КУпАП, орган (посадова особа), який виніс постанову в справі про адміністративне правопорушення, припиняє її виконання (Стаття 302 КУпАП).

Давність виконання постанов про накладення адміністративних стягнень визначено статтею 303 КУпАП.

3.4. Постанова в справі про адміністративне правопорушення, за яке накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження, виконується органом (посадовою особою), який виніс таку постанову.

Якщо постанова в справі про адміністративне правопорушення у вигляді попередження виноситься за відсутності порушника, йому вручається копія такої постанови в порядку і строки, передбачені статтею 285 КУпАП.

3.5. Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови в справі про адміністративне правопорушення, а в разі оскарження або опро-тестування такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або протесту без задоволення.

У разі відсутності самостійного заробітку в осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративне правопорушення, штраф стягується з батьків або осіб, які їх замінюють.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України (Стаття 307 КУпАП).

У разі несплати правопорушником штрафу в строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова в справі про адміністративне правопорушення супровідним листом надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, установленому законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» постанова, що направляється до органу державної виконавчої служби, повинна бути скріплена печаткою підрозділу, який його надіслав.

Копії постанови, супровідного листа про надсилання постанови для примусового виконання та квитанція про сплату штрафу чи копія платіжного доручення долучаються до матеріалів справи.

3.7. Постанова в справі про адміністративне правопорушення, за якою стягнуто штраф, з відміткою про виконання повертається органові (посадовій особі), який виніс таку постанову.

3.8. У разі винесення постанови суду про позбавлення права керування транспортним засобом тимчасово вилучене посвідчення водія особі, стосовно якої застосовано вказаний захід адміністративного стягнення, не повертається на термін позбавлення права керування транспортним засобом.

3.9. Якщо в результаті розгляду скарги буде прийнято рішення про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення і закриття справи або про заміну позбавлення права керування транспортним засобом іншим адміністративним стягненням (пункти 3 і 4 частини першої статті 293 КУпАП), вилучене посвідчення водія повертається

особі, у якої його було вилучено.

3.10. Водії транспортних засобів вважаються позбавленими права керування транспортним засобом з дня набрання чинності постановою про позбавлення цього права. Якщо особи, які позбавлені спеціального права, ухиляються від здачі документа, що посвідчує це право, то строк позбавлення їх спеціального права обчислюється з дня здачі або вилучення такого документа.

Після закінчення призначеного строку позбавлення спеціального права особі, стосовно якої застосовано вказане адміністративне стягнення, повертаються вилучені в неї документи відповідно до чинного законодавства. Вилучене посвідчення водія транспортного засобу повертається особі, яку було позбавлено права керування транспортними засобами, після успішного складання нею в Державтоінспекції МВС іспитів для отримання права керування.

3.11. Посвідчення водія, вилучене в порядку, передбаченому статтями 317 та 318 КУпАП, зберігаються в підрозділах реєстраційно-екзаменаційної роботи за місцем проживання порушника.

IV. Оформлення матеріалів про правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху

4.1. У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху працівник Державтоінспекції МВС відповідно до статті 255 КУпАП складає протокол про адміністративне правопорушення, копія якого під підпис вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює порушникові його права і обов'язки відповідно до статті 63 Конституції України та статті 268 КУпАП.

4.2. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: письмові пояснення свідків правопорушення, у разі їх наявності. У разі оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 (створення аварійної обстановки), частиною третьою статті 123, частинами першою-четвертою статті 130 КУпАП (алкогольне сп'яніння), наявність свідків є обов'язковою; акт перевірки технічного стану транспортного засобу; акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. У разі тимчасового вилучення посвідчення водія (Стаття 265-1 КУпАП), талона про проходження державного технічного огляду або ліцензійної картки на транспортний засіб (Стаття 265-3 КУпАП) робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка вчинила адміністративне правопорушення; за наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення може бути підписаний також цими особами. У разі відмови порушника від підписання протоколу про адміністративне правопорушення в протоколі робиться запис про це, який засвідчується підписом свідків. Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

4.3. При вчиненні особою будь-якого з порушень, передбачених частинами першою-шостою статті 121 (Порушення водіями правил експлуатації транспортних засобів, правил користування ременями безпеки або мотошоломами), частинами першою, другою статті 128 (Випуск на лінію транспортних засобів, технічний стан яких не відповідає встановленим вимогам або без необхідних документів, передбачених законодавством) та частинами першою-третьою статті 130 КУпАП (Керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції), за кожне порушення складається окремий протокол про адміністративне правопорушення.

V. Особливості оформлення матеріалів щодо адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП

5.1. Водії таЧншї особи, які керують транспортними засобами, стосовно яких є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (частина перша статті 266 КУпАП).

5.2. Процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103.

5.3. Результати огляду, проведеного в присутності двох свідків працівником Державтоінспекції МВС з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення.

У разі проведення огляду в закладах охорони здоров'я висновок про його результати долучається до протоколу про адміністративне правопорушення.

5.4. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я посадова особа Державтоінспекції МВС в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

VI. Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 КУпАП

6.1. У разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці ДТП складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: схема місця ДТП, що підписується особами, які брали участь в огляді, та працівником Державтоінспекції МВС; пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); показання технічних приладів та засобів фото- і відеоспостереження; інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення в справі.

У випадках, коли учасникам ДТП заподіяно тілесних ушкоджень, викликається слідчий для проведення огляду місця події відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу України.

Одночасно на місці оформлення відповідних документів про адміністративні правопорушення водіям видаються довідки про пошкодження транспортних засобів. Копія схеми або фотографії з місця ДТП надаються учасникам пригоди за їх письмовою заявою в підрозділі Державтоінспекції МВС, працівники якого оформили зазначене ДТП.

На схемі місця ДТП повинні бути графічно зображені та зафіксовані такі об'єкти: ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода; сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив'язка об'єктів та слідів; транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини та сталих орієнтирів; сліди гальмового шляху коліс транспортних засобів: їх розміщення відносно елементів проїзної частини; довжина від їх початку до кожного колеса транспортного засобу із зображенням місць розривів; довжина слідів на ділянках з різним покриттям; інші сліди та предмети, що стосуються пригоди: розміщення частин та об'єктів (уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, осипання ґрунту, сліди рідини та ін.), що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїзної частини, транспортних засобів; площа розсіювання уламків скла, осипання ґрунту тощо; координати місця зіткнення, наїзду тощо відносно сталих орієнтирів; ширина проїзної частини разом з роздільними смугами; ширина тротуарів, узбіччя; розміри ділянок з різним станом дорожнього покриття; розміри та розміщення дефектів дорожнього покриття; розташування дорожньої розмітки; розташування світлофорів, дорожніх знаків та інших засобів технічного регулювання дорожнього руху; розташування шлагбаума, засобів сигналізації, дорожніх знаків на підході до залізничного переїзду.

В обов'язковому порядку в схемі місця ДТП заповнюється таблиця дорожніх умов та зазначаються назви об'єктів, зображених на схемі.

На зворотному боці схеми місця ДТП зазначаються: марка (модель) пошкодженого транспортного засобу; номерний знак транспортного засобу; власник транспортного засобу; перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися внаслідок ДТП.

Зазначена інформація підтверджується підписами водіїв транспортних засобів.

6.2. Складена на місці пригоди схема місця ДТП долучається до матеріалів справи. Зазначена схема підписується особами, які брали участь у ДТП, а також працівником Державтоінспекції МВС, який її склав.

6.3. Якщо на місці ДТП працівник Державтоінспекції МВС не може об'єктивно визначити особу, яка скоїла адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, або відсутні прямі докази її вини, оформлені матеріли ДТП протягом доби передаються для подальшого розгляду інспектору з дізнання підрозділу Державтоінспекції МВС, на території обслуговування якого сталася пригода, або особі, яка виконує його обов'язки.

6.4. Інспектор з дізнання підрозділу Державтоінспекції МВС або особа, яка виконує його обов'язки, під час розгляду матеріалів ДТП повинен в найкоротший, але не більше одного місяця з моменту скоєння ДТП, термін, установити всі обставини її скоєння, ужити інших заходів щодо об'єктивного визначення особи (осіб), яка (які) скоїли адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, скласти відносно такої особи (осіб) протокол (и) про адміністративне правопорушення та в п'ятиденний термін надіслати його до відповідного суду.

6.5. Якщо для об'єктивного розгляду матеріалів ДТП необхідне залучення експерта, інспектором з дізнання підрозділу Державтоінспекції МВС або особою, яка виконує його обов'язки, у триденний термін з моменту скоєння ДТП готується відповідний лист до регіонального підрозділу Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при МВС з переліком питань, які треба з'ясувати для прийняття об'єктивного рішення в справі.

6.6. Якщо внаслідок ДТП немає потерпілих та не завдано матеріальної шкоди третім особам, а транспортні засоби можуть безпечно рухатися, водії (за наявності взаємної згоди в оцінці обставин скоєного) можуть прибути до найближчого підрозділу Державтоінспекції МВС або в орган чи підрозділ міліції, на території обслуговування якого сталася пригода, для оформлення відповідних матеріалів, попередньо склавши самостійно схему місця ДТП та підписавши її особисто.

Працівник Державтоінспекції МВС здійснює огляд транспортних засобів та діє відповідно до вимог цієї Інструкції. Схема місця ДТП, складена водіями транспортних засобів, долучається до матеріалів справи.

6.7. При складанні схеми місця ДТП рекомендується: застосовувати спеціальні креслярські приладдя (лінійки, лекала тощо); користуватися загальноприйнятими графічними зображеннями об'єктів та умовними позначками; не порушувати масштабу зображення; деталізувати ту чи іншу ділянку схеми пригоди; використовувати винесення фрагментів за схему.

VII. Порядок здійснення тимчасового вилучення посвідчення водія

7.1. У разі вчинення водієм порушення, за яке відповідно до статті 265-1 КУпАП може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, працівник Державтоінспекції МВС тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постанови в справі про адміністративне правопорушення і видає

тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами терміном дії три місяці. Талон до посвідчення водія не вилучається, але при цьому не дає права на керування транспортними засобами без посвідчення водія або без тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

У тимчасовому дозволі на право керування транспортним засобом з лицьового боку гасяться (перекреслюються) категорії транспортних засобів, право на керування якими водій не має, проставляються дата тимчасового вилучення посвідчення водія, посада, прізвище працівника Державтоінспекції МВС, а також робляться такі записи:

7.2.1. У графі «Дата складання» вказується дата (день, місяць, рік) вчинення правопорушення (наприклад, 06.05.2009).

7.2.2. У графі «Стаття КУпАП» вказується Стаття Кодексу України про адміністративні правопорушеннята частина цієї статті, якою передбачена відповідальність за порушення (наприклад, частина перша статті 130 КУпАП).

7.2.3. У графі «Серія, номер нагрудного знака» вказуються серія та номер нагрудного знака працівника Державтоінспекції МВС, який склав протокол про адміністративне правопорушення.

7.2.4. У графі «Серія, номер протоколу про адміністративне правопорушення» вказуються серія та номер протоколу про адміністративне правопорушення, складеного працівником

Державтоінспекції МВС.

7.3. У разі скоєння адміністративного правопорушення, за яке може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, особою, у якої посвідчення водія тимчасово вилучено за попереднє (попередні) адміністративне правопорушення, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, виданий у першому випадку, не поновлюється. У відповідних графах тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом працівником Державтоінспекції МВС робляться відмітки за фактом виявленого правопорушення.

7.4. Втрачений тимчасовий дозвіл поновлюється в підрозділі Державтоінспекції МВС з обслуговування адміністративної території міста або району за місцем проживання власника дозволу після документального підтвердження інформації про його попередню видачу.

7.5. У разі вчинення особою, якій уже видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, повторного адміністративного правопорушення, за яке передбачено позбавлення такого права, цій особі новий дозвіл видається лише після закінчення терміну дії попереднього дозволу, але на термін не більше трьох місяців з моменту скоєння такого правопорушення.

7.6. Повторні тимчасові дозволи на право керування транспортним засобом видаються інспектором з адміністративної практики підрозділу Державтоінспекції МВС з обслуговування адміністративної території міста або району за місцем проживання правопорушника або особою, яка виконує його обов'язки.

7.7. Облік видачі та використання тимчасових дозволів на право керування транспортним засобом ведеться в Журналі обліку надходжень та витрати бланків суворого обліку. Зіпсовані, повернуті або такі, що мають друкарський брак, бланки дозволів знищуються та списуються з обліку відповідно до чинного законодавства.

7.8. Після закінчення тримісячного строку тимчасового вилучення посвідчення водія у випадках, якщо судом не прийнято рішення щодо позбавлення водія права керування транспортним засобом або якщо справа про адміністративне правопорушення не розглянута у встановлений законом строк, особа має право звернутися за отриманням вилученого документа. Таке звернення особи є обов'язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.

За подання такого звернення та повернення особі тимчасово вилученого посвідчення водія не може стягуватися плата.

VIII. Тимчасове затримання транспортних засобів

8.1. Тимчасове затримання транспортного засобу посадовою особою Державтоінспекції МВС проводиться у випадках, передбачених статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставления на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху - робить неможливим рух транспортних засобів проїзною частиною відповідно до Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1102.

Функціонування спеціальних майданчиків і стоянок Державтоінспекції МВС для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів забезпечується МВС.

Органи місцевого самоврядування можуть виділяти у межах населених пунктів підрозділам Державтоінспекції МВС земельні ділянки для створення спеціальних майданчиків і стоянок для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

8.2. Про тимчасове затримання транспортного засобу (блокування) працівником Державтоінспекції МВС робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення, і в присутності свідків та працівника, якому передається транспортний засіб для транспортування, складаються протокол про адміністративне правопорушення та акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. У разі застосування блокування транспортного засобу уповноваженою особою Державтоінспекції МВС, яка прийняла таке рішення, на лобовому склі автомобіля у видному місці залишається повідомлення про тимчасове затримання транспортного засобу.

8.3. Транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання. За транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці Державтоінспекції МВС справляється плата відповідно до наказу МВС, Мінфіну та Мінекономіки від 05.10.2007 № 369/1105/336 «Про затвердження Розмірів плати за надання послуг органами та підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Порядку їх справляння», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.10.2007 за № 1235/14502.

Після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися до Державтоінспекції МВС зі зверненням щодо повернення їй тимчасово затриманого транспортного засобу.

Подання особою такого звернення є обов'язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.

У черговій частині підрозділу або в разі відсутності чергової частини у відділенні Державтоінспекції МВС інспектором з адміністративної практики або особою, на яку покладені такі обов'язки, ведеться Журнал обліку тимчасово затриманих (заблокованих або доставлених на спеціальний майданчик чи стоянку) транспортних засобів.

Посадові особи, зазначені в частинах другій та третій статті 222 КУпАП, після здійснення відповідних перевірок за наявними інформаційними базами Державтоінспекції МВС повертають транспортний засіб його власнику (співвласнику) або уповноваженій ним особі, про що робиться відмітка в Журналі обліку тимчасово затриманих (заблокованих або доставлених на спеціальний майданчик чи стоянку) транспортних засобів.

IX. Тимчасове вилучення талона про проходження державного технічного огляду

9.1. У разі експлуатації транспортного засобу, що має несправності гальмової системи, рульовогоуправління, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), або не укомплектований відповідно до призначення чи має інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, або є таким, що своєчасно не пройшов державного технічного огляду, працівник Державтоінспекції МВС тимчасово вилучає талон про проходження державного технічного огляду.

9.2. Порядок тимчасового вилучення посвідчення водія, талона про проходження державного технічного огляду і ліцензійної картки на транспортний засіб та їх повернення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1086.

9.3. За фактом виявлення порушень, передбачених частинами третьою, шостою статті 121 КУпАП, працівник Державтоінспекції МВС складає протокол про адміністративне правопорушення та акт перевірки технічного стану транспортного засобу, тимчасово вилучає талон про проходження державного технічного огляду, про що складається акт тимчасового вилучення талона про проходження державного технічного огляду. Складений протокол про адміністративне правопорушення направляється для розгляду до суду. Акт перевірки технічного стану транспортного засобу та тимчасово вилучений талон про проходження державного технічного огляду з карткою обліку адміністративного правопорушення зберігаються в підрозділах Державтоінспекції МВС до усунення недоліків, указаних в акті перевірки технічного стану транспортного засобу.

У разі усунення технічних несправностей транспортного засобу на місці виявлення адміністративного правопорушення працівник Державтоінспекції МВС складає акт перевірки технічного стану транспортного засобу, не вилучаючи талон про проходження державного технічного огляду, про що робить запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

9.4. Протокол про адміністративне правопорушення, складений разом з актом перевірки технічного стану, тимчасово вилученим талоном про проходження державного технічного огляду транспортним засобом, зареєстрованим за межами території обслуговування підрозділу Державтоінспекції МВС, та інші документи в п'ятиденний термін надсилаються до підрозділу Державтоінспекції МВС за місцем проживання правопорушника, про що робиться відповідна відмітка в Журналі обліку матеріалів про порушення правил, норм і стандартів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, який ведеться інспекторами з адміністративної практики або посадовою особою, що виконує його обов'язки.

9.5. Контроль за дотриманням порядку обліку, зберігання протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів перевірки технічного стану транспортних засобів покладається на керівника відповідного підрозділу Державтоінспекції МВС.

9.6. Тимчасово вилучений талон про проходження державного технічного огляду видається власникові або уповноваженій ним особі після усунення виявлених технічних несправностей та подання до підрозділу Державтоінспекції МВС акта перевірки технічного стану транспортного засобу, виданого уповноваженим на проведення перевірки технічного стану суб'єктом господарювання, а також сплати накладеного за вчинене правопорушення штрафу.

XI. Діловодство у справах про порушення правил, норм і стандартів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху

11.1. Бланки протоколів про адміністративні правопорушення, постанов у справах про адміністративне правопорушення, тимчасових дозволів на право керування транспортними засобами є документами суворого обліку. Бланки документів суворого обліку у справах про адміністративне правопорушення виготовляються відповідно до технічного опису бланка тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами, технічного опису бланка постанови в справі про адміністративне правопорушення, технічного опису бланка протоколу про адміністративне правопорушення і направляються в підрозділи Державтоінспекції МВС централізовано за надісланими заявками про їх потребу.

Бланки документів суворого обліку повинні мати єдину нумерацію в межах Автономної Республіки Крим, міст Києва та Севастополя, областей України.

Кількісний облік надходження, видачі та використання бланків документів суворого обліку ведеться особою, на яку покладено обов'язки інспектора з адміністративної практики підрозділу Державтоінспекції МВС, у Журналі обліку надходження та витрати бланків суворого обліку.

11.2. Особа, яка здійснює контроль за використанням бланків протоколів про адміністративне правопорушення в підрозділі Державтоінспекції МВС, заповнює корінець до складеного протоколу про адміністративне правопорушення і одночасно здійснює перевірку правомірності оформлених адміністративних матеріалів.

11.3. Корінець до тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом заповнюється працівником Державтоінспекції МВС, який його видав.

11.4. Облік використання бланків документів суворого обліку здійснюється відповідно до наявних корінців і Журналу обліку надходження та витрати бланків суворого обліку. Заповнені корінці зберігаються та знищуються відповідно до чинного законодавства.

11.5. Про виявлення зіпсованих бланків протоколів про адміністративне правопорушення (механічні пошкодження, друкарський брак) доповідається керівнику підрозділу

Державтоінспекції МВС.

Зазначені бланки повертаються відповідальній за їх отримання та видачу особі, про що робиться відповідний запис у Журналі обліку надходження та витрати бланків суворого обліку.

11.6. Складені протоколи про адміністративні правопорушення, а також долучені до них тимчасово вилучені посвідчення водіїв, талони про проходження державного технічного огляду, ліцензійні картки на транспортний засіб та інші документи протягом доби реєструються в Журналі обліку матеріалів про порушення правил, норм і стандартів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Окремо реєструються протоколи про адміністративні правопорушення, що надійшли з інших підрозділів Державтоінспекції МВС.

11.7. У разі надходження протоколів про адміністративне правопорушення, до яких долучено тимчасово вилучені посвідчення водія, талони про проходження державного технічного огляду або ліцензійні картки на транспортний засіб, складається картка обліку адміністративного правопорушення за номером реєстрації справи. Картки обліку адміністративних правопорушень разом із тимчасово вилученими документами за алфавітним порядком зберігаються протягом трьох років у металевій шафі (сейфі) приміщення підрозділу Державтоінспекції МВС з обслуговування адміністративної території міста або району.

11.8. За наявності підстав для повернення тимчасово вилучених документів (постанова суду, довідка посадової особи органу кримінально-виконавчої інспекції, відповідний акт із відміткою посадової особи про усунення виявлених порушень та наявність документів, які підтверджують сплату штрафу) тимчасово вилучені документи повертаються власникові, про що робиться відмітка в картці обліку адміністративного правопорушення.

Документи, які є підставою для повернення тимчасово вилучених посвідчень водія, талонів про проходження державного технічного огляду або ліцензійних карток на транспортний засіб, а також тимчасові дозволи на право керування транспортними засобами долучаються до картки обліку адміністративного правопорушення.

Невитребуване посвідчення водія зберігається в підрозділі Державтоінспекції МВС протягом двох років. Після закінчення цього строку посвідчення водія в триденний термін направляється до підрозділу реєстраційно-екзаменаційної роботи за територіальністю.

11.9. Матеріали щодо порушень правил дорожнього руху, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, та постанови у справі про адміністративне правопорушення, винесені стосовно власників (співвласників) транспортних засобів, реєструються в Журналі обліку матеріалів фіксації порушень правил дорожнього руху, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, протягом однієї доби. У журналі реєструються матеріали щодо адміністративних правопорушень правил дорожнього руху, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, та постанови про адміністративні правопорушення, винесені стосовно власників (співвласників) транспортних засобів, що надійшли з інших підрозділів.

11.10. Постанови суду про позбавлення водіїв права керування транспортними засобами реєструються протягом доби з моменту їх надходження в Журналі обліку постанов суду про позбавлення водіїв права керування транспортними засобами.

11.11. Зазначені журнали ведуться інспекторами з адміністративної практики підрозділів Державтоінспекції МВС. У підрозділах Державтоінспекції МВС, де не введена посада інспектора з адміністративної практики, ведення документації покладається на окремого працівника.

11.12. У підрозділі Державтоінспекції МВС матеріали про адміністративні порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, переходять від працівника до працівника під підпис у відповідній графі Журналу обліку матеріалів про порушення правил, норм і стандартів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

11.13. У підрозділи Державтоінспекції МВС матеріали про адміністративні порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, долучаються, надсилаються або передаються в п'ятиденний строк, про що робиться відмітка в графі 6 Журналу обліку матеріалів про порушення правил, норм і стандартів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (у містах обмін матеріалами може здійснюватися один раз на тиждень). У цей же термін протоколи про адміністративні правопорушення спрямовуються до судів для розгляду.

11.14. Матеріали про адміністративні порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, надсилаються поштою рекомендованими листами виключно через підрозділи Державтоінспекції МВС, а постанови в справах про адміністративні правопорушення надсилаються безпосередньо порушникам поштою листом з повідомленням.

11.15. Справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху розглядаються за місцем проживання правопорушника. У разі розгляду справи за місцем учинення правопорушення матеріали справи та постанова в справі про адміністративне правопорушення протягом десяти днів з дня винесення вищезазначеної постанови надсилаються до підрозділу Державтоінспекції МВС за місцем проживання порушника.

11.16. Алфавітна книга, журнали мають бути пронумеровані, прошнуровані, скріплені печаткою й зареєстровані в канцелярії підрозділу Державтоінспекції МВС.

11.17. Записи в протоколах про адміністративні правопорушення, талонах до посвідчення водія, тимчасових дозволах, журналах робляться чорнилом (пастою) темного (чорного або синього) кольору. Вони заповнюються розбірливим почерком, а прізвище, ім'я, по батькові порушника, його місце проживання, а також посада, місце роботи, звання працівника Державтоінспекції МВС записуються друкованими літерами. За фактами виправлення, підчисток тощо керівництвом підрозділів Державтоінспекції МВС у п'ятиденний термін проводяться службові перевірки.

11.18. У разі встановлення факту безпідставного складання протоколу про адміністративне правопорушення, винесення постанов у справах про адміністративні правопорушення або надання тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом у висновку службової перевірки обов'язково вказується необхідність зняття з обліку бланка вищезазначених протоколу, постанови або дозволу.

Списані бланки долучаються до матеріалів перевірки, про що робиться відповідний запис у Журналі обліку надходження та витрати бланків суворого обліку, які в подальшому знищуються відповідно до чинного законодавства.

11.19. Матеріали про адміністративні порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, підшиваються до справи згідно з порядковими номерами в Журналі обліку матеріалів про порушення правил, норм і стандартів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху і зберігаються в підрозділах Державтоінспекції МВС за місцем прийняття рішення щодо накладення стягнення. Підшиті до справи аркуші нумеруються. На останньому аркуші працівник канцелярії підрозділу Державтоінспекції МВС засвідчує кількість пронумерованих аркушів своїм підписом.

11.20. Справи про порушення правил, норм і стандартів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху підлягають зберіганню протягом трьох років. Матеріали про порушення правил дорожнього руху, зафіксовані за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, зберігаються в підрозділі в електронному вигляді протягом трьох місяців з моменту фіксації порушення. Видалення електронних матеріалів у зв'язку із закінченням установленого терміну зберпання здійснюється в першій декаді кожного місяця, про що складається акт знищення.

11.21. Зіпсовані бланки суворого обліку, справи про адміністративні правопорушення, строк зберігання яких минув, знищуються під час проведення внутрішніх перевірок підрозділу з адміністративної практики Державтоінспекції МВС. Знищення бланків суворого обліку здійснюється за відповідним актом знищення.

11.22. Посвідчення водія особи, позбавленої права керування транспортними засобами, з копією постанови суду та карткою обліку адміністративного правопорушення у триденний термін від дня надходження постанови суду надсилаються до територіального підрозділу реєстраційно-екзаменаційної роботи за місцем проживання порушника для зберігання. Якщо посвідчення водія не було вилучене під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, до зазначеного підрозділу реєстраційно-екзаменаційної роботи також у триденний термін надсилаються копія постанови суду та картка обліку адміністративного правопорушення.

11.23. Начальник підрозділу Державтоінспекції МВС з обслуговування адміністративної території міста або району вживає заходів щодо обов'язкового виконання постанови суду про позбавлення особи права керувати транспортними засобами.

11.24. Облік видачі та списання бланків суворого обліку, облік виявлених порушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та ведення відповідних журналів дозволяється здійснювати з використанням автоматизованих інформаційно-пошукових систем.

XII. Особливості провадження у справах про правопорушення, яке зафіксовано за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису

12.1. Фіксація правопорушення учасниками дорожнього руху за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції* фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, є фіксацією порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних засобів на електронний носій чи світлочутливу плівку, що може забезпечити визначення суті порушення та чітке зображення транспортного засобу, яким було вчинено правопорушення (його марку, колір, номерний знак) та, по можливості, водія, що знаходився за кермом.

12.2. Про використання спеціального технічного засобу, працюючого в автоматичному режимі, що має функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобу фото- і кінозйомки, відеозапису, робляться відповідні записи про їх використання в Журналі обліку матеріалів фіксації порушень правил дорожнього руху, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

12.3. Оформлення матеріалів адміністративного правопорушення, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, проводиться після обробки інформації, що міститься на електронних носіях, особою, яка відповідальна за роботу цього технічного засобу. Зазначена особа робить роздруківки матеріалів фото-, кінозйомки чи відеозапису, перевіряє транспортний засіб по автоматизованій інформаційно-пошуковій системі «Автомобіль» для встановлення власників або співвласників транспортних засобів, фотокартку передає до підрозділу з адміністративної практики для реєстрації.

12.4. Інспектори з адміністративної практики Державтоінспекції МВС або особи, які виконують їх обов'язки, складають картку обліку про адміністративне правопорушення, розглядають матеріали адміністративної справи згідно із статтями 258, 276, 278 КУпАП та виносять постанову в справі про адміністративне правопорушення.

12.5. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то посадова особа Державтоінспекції МВС зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 КУпАП. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

12.6. Підставою для винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення є матеріали щодо адміністративного правопорушення, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

12.7. Постанова в справі про адміністративне правопорушення виноситься уповноваженою особою Державтоінспекції МВС з урахуванням положень статей 34, 35 КУпАП з метою прийняття об'єктивного рішення в справі.

12.8. Постанова в справі про адміністративне правопорушення не виноситься, якщо матеріали фіксації адміністративного правопорушення мають нечітке зображення номерного знака на транспортному засобі, відомості про транспортний засіб не відповідають наявним даним реєстрації.

12.9. У випадку фіксації спеціальним технічним засобом протягом десяти діб більше 10% фото-, відеозображень, на яких неможливо визначити номерний знак транспортного засобу, складається акт про технічні недоліки в роботі цього технічного засобу, до якого долучаються відповідні матеріали. Про факт виявлення недоліків інформується Департамент Державтоінспекції МВС.

12.10. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня винесення такої постанови.

12.11. За наявності обставин, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення іншою особою, власник (співвласник) транспортного засобу може протягом десяти днів з дня вручення йому постанови про накладення на нього штрафу повідомити про відповідні обставини (наприклад, транспортний засіб був у володінні чи користуванні іншої особи; вибув з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб тощо) орган (посадову особу), що виніс постанову про накладення адміністративного стягнення. На період з'ясування та перевірки цих обставин виконання постанови про накладення адміністративного стягнення зупиняється до моменту встановлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення.

12.12. У разі якщо в результаті вжитих заходів у визначений статтею 38 КУпАП строк особу встановити не вдалося, уповноваженою особою Державтоінспекції МВС, у якої в провадженні знаходяться вказані матеріали, виноситься мотивований висновок, а провадження у справі закривається.

Начальник Департаменту

ДАІ МВС України генерал-майор міліції СГ.Коломієць

АДРЕСИ ТА ТЕЛЕФОНИ ДОВІРИ ТЕРИТОРІАЛЬНИХ ПІДРОЗДІЛІВ СЛУЖБИ ВНУТРІШНЬОЇ БЕЗПЕКИ ГУБОЗ МВС УКРАЇНИ

Вінницька область

вул. Театральна, 10

8-(0432)-57-61-13

Волинська область

вул. Винниченко,11

8-(03322)-79-63-65

Дніпропетровська область

вул. Набережна Леніна, 18-а

8-(056)-756-57-80

Донецька область

вул. Горького 61

8-(062)-301-83-67

Житомирська область

Старий бульвар, 5/37

8-(0412)-40-78-66

Закарпатська область

вул.'Факоці, 13

8-(03122)-69-55-35

Запорізька область

вул. Матросова, 29

8-(0612)-39-83-78

Івано-Франківська область

вул. Лепкого, 28

8-(03422)-2-39-73

м. Київ

вул. Володимирська, 15

8-(044)-271 -95-94

Київська область

вул. Воздвижинська, 2

8-(044)-592-30-09

Кіровоградська область

вул. іЦзержинського, 41

8-(0522)-24-32-53

АР Крим

м. Сімферополь, вул. Б.Хмельницького, 4

8-(0652)-24-50-03

Луганська область

вул. Луначарського, 38

8-(0642)-52-72-87

Львівська область

площа ген. Григоренка, 3

8-(0322)- 78-26-10

Миколаївська область

вул. Декабристів, 5

8-(0512)-49-80-20

Одеська область

вул. Буніна, 37

8-(048)-795-24-56

Полтавська область

вул. Пушкіна, 83

8-(0532)-51-77-64

Рівненська область

вул. Хвильового, 2

8-(0362)-43-02-28

м.Севастополь

вул. Пушкіна, 2

8-(0692)-59-45-22

Сумська область

вул. Жовтнева, 25

8-(0542)-28-34-62

Тернопільська область

8-(0352)-52-67-15

Харківська область

вул. Раднаркомівська, 5

8-(057)-700-40-24

Херсонська область

вул. Кірова, 4

8-(0552)-44-60-02 8-(050)-318-60-02

Хмельницька область

пров. Військоматський, 3

8-(0382)-69-24-67

Черкаська область

вул. Смілянська, 57

8-(0472)-39-33-43

Чернігівська область

проспект Перемоги, 74

8-(0462)-61-35-48

Чернівецька область

вул. Головна, 24

8-(0372)-52-11-41

Владимир Александрович Караваев

100 АРГУМЕНТОВ ПРОТИВ ШТРАФОВ ГАИ

Практическое пособие для водителей

РЕДАКТОР: Московка Я.В. ХУДОЖНИК-РЕДАКТОР: Омельченко А.А. КОРРЕКТОР: Кузьмина Е.В.

Подписано в печать: 28.07.2009

Формат: 90x60/16 Тираж: 5000 экз. Зак. № 9-0892.

ООО «ИЗДАТЕЛЬСКИЙ ДОМ УКРАИНСКИЙ МЕДИА ХОЛДИНГ»

04205, Киев, Оболонский проспект, 16

Свидетельство о внесении субъекта издательской деятельности в государственный реестр издателей, изготовителей и распространителей издательской продукции

Серия ДК №3472 от 29.04.09

Отпечатано в ОАО «Харьковская книжная фабрика "Глобус"»

61012, г. Харьков, ул. Энгельса, 11. Свидетельство ДК № 2891 от 04.07.2007 г.

www.globus-book.com

«100 аргументов против штрафов ГАИ» - это уникальная книга, в ней собраны все дорожные ситуации, сценарии поведения с инспектором, если пришлось нарушить ПДД. Книга учит правильно отстаивать свои права в диалоге с инспектором, содержит выдержки из законов, Правил, образцы заявлений и жалоб, рекомендации по заполнению протоколов. Эта книга должна повлиять на ситуацию в неравном противостоянии водителей с людьми в форме. Предупрежден, значит вооружен.

«.. .Декабрь 2008 года. После похорон родного мне человека возвращаюсь домой. Дождь, слякоть, жуткий холод, до Киева ещё полтысячи километров. Взмах полосатой палочки. Останавливаюсь... Семипудовий детина через губу:

- Бу-бу-бу, а где талон техосмотра?

- Техосмотр проходил. Вот акт, квитанции об уплате сборов. Только бланки в МРЭО закончились - попросили заехать за талоном через пару недель.

- Понимаю, - обнадёживает инспектор. - Имею право задержать ваш автомобиль до трёх суток, потому что вот тут, - тычет жезлом в лобовое стекло, - должен находиться талон техосмотра, а не квитанция! Так что давайте, машинку на штрафплощадку!

Пытаюсь воззвать к человеческим чувствам:

- Сержант, у меня в машине двухлетний ребёнок, где же ночевать с ним? Да и денег после похорон у меня немного только на дорогу.

- Сколько? - гаишник интересуется суммой наличных. - А карточка банковская есть?.. До города недалеко, щ-а-а-ас подъедем к банкомату и оплатите штраф на месте... Не ночевать же вашей семье на улице.

Нет смысла пересказывать дальнейшее... Вернувшись домой, я сел за написание этой книги и начал с названия, сохранившегося в рукописи - «Поединок на дороге», потому что в этот день поединок с хамством, невежеством и вымогательством я проиграл. Ой, как было обидно!»